ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/663/25	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Іванчук С.В., Міліціанов Р.В.
розглянув в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» на рішення Господарського суду Тернопільської області (суддя Руденко О.В.) від 18.02.2026 у справі №921/663/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема Тім»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг»
про стягнення 52 322, 84 грн попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінема Тім» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» про стягнення 52 322,84 грн попередньої оплати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконав зобов`язання за договором №SR00449745, у зв`язку з чим у позивача виникло право на повернення суми авансу за вирахуванням 10 % від сплаченої суми.
Господарський суд Тернопільської області рішенням від 18.02.2026 позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема Тім» - 52 322, 84 грн та 2 422, 40 грн в повернення сплаченого судового збору. 
Вказане рішення мотивоване тим, що між ТОВ «Сінема Тім» та ТОВ «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» виникли договірні правовідносини щодо надання послуг з підбору персоналу за заявкою від 20.08.2024, відповідно до якої відповідач зобов`язувався надати не менше 2 кандидатів, що відповідають визначеним вимогам, у строк до 04.10.2024. Судом встановлено, що відповідач здійснював пошук кандидатів, організовував співбесіди та надавав звіти, однак усі запропоновані кандидати були відхилені позивачем через невідповідність вимогам заявки, а жоден кандидат не був працевлаштований або допущений до випробувального терміну.
Суд встановив, що кінцевий результат, який є підставою для остаточного розрахунку за договором, досягнутий не був. Відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 901, 903 Цивільного кодексу України та умов договору суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення попередньої оплати за вирахуванням 10 %, у зв`язку з чим стягнув з відповідача 52 322,84 грн та 2 422,40 грн судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.02.2026 у справі №921/663/25 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 9 542, 00 грн. В апеляційній скарзі апелянт покликається на такі обставини: суд першої інстанції помилково кваліфікував договір як такий, що передбачає обов`язок виконавця досягти кінцевого результату у вигляді працевлаштування кандидата, тоді як за умовами договору предметом є надання послуг із пошуку, відбору, оцінки та представлення кандидатів, такий висновок суперечить змісту договору та правовій природі договору про надання послуг і практиці Верховного Суду; суд безпідставно застосував п. 3.11 договору, не встановивши належним чином, чи всі кандидати були відхилені саме через невідповідність вимогам заявки; апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки факту надання виконавцем звітів про виконання заявки та їх прийняття позивачем без зауважень, не враховано електронне листування, організацію співбесід і подальшу взаємодію сторін, що свідчить про фактичне виконання договору; скаржник вказує, що суд не врахував зміну позиції позивача, яка свідчить про зловживання правом, та не надав належної оцінки звітам, електронному листуванню й іншим доказам фактичного виконання договору. Це призвело до однобічного встановлення обставин і порушення ст. 86 ГПК України та принципів змагальності; суд помилково визнав обов`язок повернення попередньої оплати, не врахувавши, що аванс є оплатою послуг і повертається лише у випадках, прямо передбачених договором, які у справі відсутні.
Позивач 01.04.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Покликається на такі обставини: виконавець не довів належного виконання зобов`язань за договором №SR00449745 від 20.08.2024, оскільки запропоновані кандидати не відповідали обов`язковим вимогам заявки та не були працевлаштовані й не пройшли випробувальний термін, таким чином відсутня ключова договірна умова виникнення права на оплату - фактичний результат у вигляді успішного працевлаштування; наголошує, що за умовами договору (зокрема п. 3.6, 3.11) винагорода виплачується лише за умови працевлаштування кандидата та проходження ним випробувального терміну; сам факт пошуку, проведення співбесід або направлення звітів не є підтвердженням виконання зобов`язання та не створює права на оплату; вказує, що станом на 30.04.2025 роботи за заявкою фактично не були виконані, тому аванс підлягає поверненню відповідно до умов договору (п. 3.11) за вирахуванням 10% компенсації витрат виконавця.
Отже, дії позивача щодо вимоги повернення коштів були здійснені добросовісно та в межах договірних умов, а твердження про зміну позиції є безпідставними, оскільки ґрунтуються на повній досудовій переписці сторін.
Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Частиною 13 ст. 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене та те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення в сумі 52 322, 84 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане, ухвалою від 30.03.2026 Західний апеляційний господарський суд призначив справу №921/663/25 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» (виконавець) та ТОВ «Сінема Тім» (замовник) 20.08.2024 було укладено договір №SR00449745 про виконання робіт з пошуку та підбору персоналу (далі - договір) згідно з п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання виконати в інтересах замовника роботи з пошуку та підбору кандидатів на вакантні посади замовника, які відповідають вимогам замовника, визначеним у заявках на підбір персоналу (далі – «роботи», «кандидати», «заявки»), а замовник зобов`язується прийняти такі роботи та оплатити їх відповідно до умов цього договору.
Відповідно до п.1.2 укладеного правочину заявки на підбір персоналу оформлюються за формою, наведеною у додатку 1 і після підписання сторонами стають невід`ємною частиною цього договору. Кожна заявка має містити, принаймні, таку обов`язкову інформацію:
- дату і номер заявки;
- термін пошуку, якщо він відрізняється від вказаного в п. 2.1.2 договору;
- кількість вакантних одиниць;
- попередньо узгоджену вартість робіт щодо кожного успішного кандидата;
- умови оплати робіт, якщо вони відрізняються від вказаних в п. 3.2 договору.
Будь-які інші відомості, в тому числі і найменування посади, щодо якої виконуються роботи за заявкою, замовник зазначає у заявці за бажанням. Замовник наводить всі вимоги до кандидатів у заявці, а також зазначає, які вимоги є обов`язковими, а які є необов`язковими. Заявка є суворо конфіденційною інформацією та передається засобами електронного зв`язку із достатнім ступенем шифрування.
У розділі 2 угоди погоджено права та обов`язки сторін. Так, виконавець зобов`язувався:
- надати замовнику перелік кандидатів для прийняття рішення, а саме: протягом 30 календарних днів з дати підписання відповідної заявки на підбір персоналу не менше 1 кандидата, який відповідає заявленим обов`язковим вимогам, та додатково; протягом 45 календарних днів з дати підписання відповідної заявки на підбір персоналу - не менше 2 кандидатів, які відповідають заявленим обов`язковим вимогам. До переліку додається опис кожного кандидата, і за наявності коментарі та рекомендації щодо проведення підбору;
- надавати замовнику звіт про виконання заявки на прохання замовника. Звіт повинен містити інформацію про кількість знайдених кандидатів, кількість кандидатів, щодо яких проведено співбесіди, кількість кандидатів, що відповідають критеріям, встановленим заявкою на підбір персоналу.
У свою чергу замовник зобов`язувався, зокрема надати виконавцю у заявці всю необхідну інформацію для підбору персоналу із зазначенням переліку вимог, що пред`являються до кандидатів, перелік осіб, які проходили співбесіди із представниками замовника на вакансію, що зазначена у відповідній заявці на підбір персоналу та умов найму або інших умов і вимог, що мають значення для прийняття кандидатом рішення про вихід на роботу, а також інформації про основний напрям діяльності замовника. На письмовий запит виконавця, протягом 3 робочих днів з дати такого запиту, надати виконавцю уточнюючу інформацію про специфіку діяльності замовника і наявної вакантної посади. Протягом 5 робочих днів після отримання від виконавця інформації про кандидата, зазначеної в п. 2.1.2 цього договору, прийняти попереднє рішення про відхилення кандидата або призначити особисту співбесіду обраних кандидатів з представником замовника, узгодивши з виконавцем дату, час і адресу проведення співбесіди. Оплатити вартість робіт виконавця в розмірі і порядку, зазначеному в розділі 3 цього договору.
За викладеними у пунктах 3.1- 3.2 договору умовами, вартість робіт з пошуку та підбору кандидатів становить фіксовану суму, погоджену сторонами по кожній заявці на підбір персоналу. Якщо інше не вказано у відповідній заявці, оплата робіт здійснюється замовником наступним чином: а) попередня оплата у розмірі 20 % від вартості робіт протягом 5 робочих днів з дня підписання заявки на підбір персоналу та отримання відповідного рахунку виконавця, що враховується у суму згідно п. 3.10, у разі його застосування; б) остаточний розрахунок у розмірі різниці між узгодженою вартістю виконаних робіт, що зазначена сторонами в акті виконаних робіт, та попередньою оплатою, яку замовник фактично здійснив згідно п. 3.2 а) договору - протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт та надання виконавцем рахунку на остаточну оплату за роботи.
Якщо на думку замовника виконані роботи не відповідають умовам договору, замовник зобов`язаний надати свої мотивовані зауваження виконавцю у вигляді акту у письмовій формі з копією на електронну пошту замовника протягом 3 робочих днів після надання виконавцем акту виконаних робіт. Акт із зауваженнями повинен містити пропозиції щодо можливих доопрацювань, термінів їх виконання, що є обов`язковими для виконавця. Якщо протягом 3 робочих днів після надання виконавцем акту виконаних робіт виконавець не отримає мотивовані зауваження замовника, роботи вважаються такими, що виконані належним чином, навіть у випадку відмови замовника від підписання акту виконаних робіт (п. 3.7 угоди).
Також у пункті п.3.11 договору його контрагенти домовилися, що у випадках, якщо жоден запропонований виконавцем кандидат не пройде випробувального терміну, включаючи кандидата по гарантійній заміні, або виконавець не надасть кандидата/ів у визначений договором строк, або всі кандидати будуть відхилені замовником з причин невідповідності вимогам, зазначеним у заявці, роботи за заявкою вважатимуться не виконаними і отримані авансом суми мають бути повернені виконавцем на банківський рахунок замовника протягом 3 робочих днів з дати виставлення замовником вимоги на повернення за вирахуванням 10% від раніше отриманої суми. Сторони погодили, що дані 10% є витратами виконавця на опрацювання заявки.
Відповідно до п.8.1 цей договір набуває чинності із моменту його підписання обома сторонами і діє протягом 1 року з моменту його підписання, якщо тільки не буде припинений раніше, як це передбачено договором.
Невід`ємною частиною договору є додаток №1 "Заявка на підбір персоналу від 20.08.2024 №1", у якому сторони погодили умови роботи та вимоги до кандидата, зокрема:
- строк, визначений в п. 2.1.2 договору, протягом якого відповідач мав здійснити пошук та підбір кандидатів на посаду "директор операційний";
- загальна вартість робіт за заявкою (за кожного успішного кандидата) визначена сторонами у розмірі 290 683 грн;
- визначено основні функціональні обов`язки вакансії та навички і кваліфікація для кандидата;
- погоджено карту пошуку персоналу.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання досягнутих домовленостей відповідачем було виставлено рахунок на оплату №240807 від 29.08.2024 на суму 58 136,60 грн з призначенням платежу: "Пошук та підбір персоналу: директор операційний. Попередня оплата з-но п. 3.2. а) договору".
На підставі вказаного рахунку позивачем своєму контрагенту було перераховано попередню оплату в сумі 58 136,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №7596136431 від 19.11.2024.
Відтак, за договірними умовами, у відповідача виник обов`язок знайти кандидата на посаду операційного директора, який би відповідав вимогам, визначеним у заявці №1, та після успішного проходження випробувального терміну уклав би договір із позивачем.
Оскільки такого результату у спірних правовідносинах досягнуто не було, то позивач двічі звертався до відповідача листами №21 від 30.04.2025 та №30 від 22.05.2025 з вимогами повернути йому частину авансу в сумі 52 322,94 грн.
В свою чергу відповідач у листах №250501 від 20.05.2025 та №250502 від 30.05.2025 відмовився здійснювати таке повернення, вважаючи, що ним виконані належним чином всі умови договору і такі вимоги є безпідставними.
Зазначене слугувало підставою для звернення ТОВ «Сінема Тім» до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України(надалі - ЦК України), однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» (виконавець) та ТОВ «Сінема Тім» (замовник) 20.08.2024 було укладено договір №SR00449745 про виконання робіт з пошуку та підбору персоналу, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виконати в інтересах замовника роботи з пошуку та підбору кандидатів на вакантні посади, що відповідають вимогам замовника, визначеним у заявках на підбір персоналу, а замовник зобов`язується прийняти такі роботи та оплатити їх відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Згідно зі ст. 6 та 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Зміст договору, відповідно до ст. 628 ЦК України, складається з умов, погоджених сторонами, а також обов`язкових умов, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Пунктом 2.1.1. договору визначено, що виконавець зобов`язується «провести пошук і підбір кандидатів відповідно до вимог замовника на підбір персоналу, наведених ним у заявці».
Згідно з п. 2.1.2. договору, виконавець зобов`язується «надати замовникові перелік кандидатів для прийняття рішення, а саме: - протягом 30 календарних днів з дати підписання відповідної заявки на підбір персоналу не менше 1 (одного) кандидата, який відповідає заявленим обов`язковим вимогам, та додатково - протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати підписання відповідної заявки на підбір персоналу - не менше 2 (двох) кандидатів, які відповідають заявленим».
Відповідно до п. 2.1.3. договору, виконавець зобов`язується: «надавати замовнику звіт про виконання заявки на прохання замовника. звіт повинен містити інформацію про кількість знайдених кандидатів, кількість кандидатів, щодо яких проведено співбесіди, кількість кандидатів, що відповідають критеріям, встановленим заявкою на підбір персоналу».
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправильно тлумачив договір як орієнтований на кінцевий результат (працевлаштування кандидата), тоді як предметом є лише процес пошуку персоналу.
Колегія суддів не погоджується з цим доводом, оскільки він прямо суперечить змісту договору №SR00449745. Так, відповідно до п. 2.1.2 договору, виконавець зобов`язувався надати замовнику кандидатів, які відповідають обов`язковим вимогам, у визначені строки, тобто забезпечити не формальне інформування чи перелік осіб, а досягнення визначеного результату.
Отже, твердження апелянта про те, що предметом договору є виключно «процес пошуку» без урахування результату, є безпідставними та такими, що не відповідають змісту правочину, який прямо передбачає обов`язок надання кандидатів, що відповідають встановленим вимогам замовника.
Доводи скаржника щодо «формального виконання договору» зводяться до твердження про те, що суд першої інстанції не врахував звіти виконавця, електронне листування та організацію співбесід. Однак такі аргументи фактично спрямовані на переоцінку доказів, яким уже надано належну правову оцінку відповідно до ст. 86 ГПК України.
Суд першої інстанції виходив із того, що сам факт направлення звітів, ведення переписки та організації співбесід не свідчить про належне виконання договірного зобов`язання, оскільки предметом договору є досягнення конкретного результату - підбір кандидатів, які відповідають обов`язковим вимогам замовника, а не лише здійснення формальних дій із пошуку таких кандидатів.
Матеріали справи підтверджують, що значна частина запропонованих кандидатів була відхилена через невідповідність встановленим вимогам, що об`єктивно свідчить про неналежне виконання договірного зобов`язання у його результативній частині.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ст. 79 ГПК України, яка запроваджує стандарт «вірогідності доказів», відповідно до якого обставина вважається доведеною, якщо подані на її підтвердження докази є більш вірогідними, ніж докази на її спростування. При цьому суд оцінює докази у їх сукупності, виходячи з внутрішнього переконання, та жоден доказ не має заздалегідь встановленої сили.
У цьому контексті також є обґрунтованим підхід суду першої інстанції до врахування електронного листування як одного з елементів доказової бази, оскільки воно узгоджується з іншими матеріалами справи, дозволяє встановити учасників комунікації та зміст взаємодії сторін, а отже - підтверджує фактичні обставини виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 сформулювала правову позицію, відповідно до якої повідомлення, передані через електронну пошту або месенджери, є електронними доказами та підлягають оцінці судом відповідно до ст. 86 ГПК України у сукупності з іншими доказами, за умови можливості встановлення їх авторів і змісту. При цьому висновки щодо належності та допустимості таких доказів формуються судом у кожній конкретній справі з урахуванням усіх обставин.
Таким чином, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, обґрунтовано визнавши електронні докази складовою загальної доказової бази, а їх оцінку здійснив у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, що відповідає вимогам процесуального закону та усталеній судовій практиці.
За змістом частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У частині першій статті 903 ЦК України зазначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) й навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 361/4256/19(провадження № 61-9229св20).
Суд зазначив, що для договору про надання послуг визначальним є процесуальний характер зобов`язання: виконавець повинен здійснювати певні дії, а сам факт їх виконання вже може бути підставою для оплати. Навіть якщо у результаті діяльності виникає певний результат, він не має самостійного значення та є невіддільним від процесу надання послуги.
Правовий аналіз умов договору №SR00449745 вказує, що сторони фактично погодили не лише процес пошуку кандидатів, а саме досягнення конкретного результату - працевлаштування кандидатів, які відповідають вимогам замовника, їх прийняття на роботу та успішне проходження випробувального терміну.
При цьому такий висновок випливає з наступного порядку надання послуги, оформлення її результату та виникнення права виконавця на її оплату, який передбачений договором.
Так, відповідно до п. 3. 2 договору якщо інше не вказано у відповідній заявці, оплата робіт здійснюється замовником наступним чином: а) попередня оплата у розмірі 20 % (двадцять відсотків) від вартості робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання заявки на підбір персоналу та отримання відповідного рахунку виконавця, що враховується у суму згідно п. 3.10, у разі його застосування. б) остаточний розрахунок у розмірі різниці між узгодженою вартістю виконаних робіт, що зазначена сторонами в акті виконаних робіт, та попередньою оплатою, яку замовник фактично здійснив згідно п. 3.2 а) договору – протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт та надання виконавцем рахунку на остаточну оплату за роботи.
Пунктом 3.6 договору визначено, що акт виконаних робіт формується виконавцем на підставі підтвердження замовником факту виходу кандидата на роботу та наступного за цим успішного проходження випробувального терміну. Подією, яка засвідчує факт приймання замовником кандидата на роботу та наступного за цим успішного проходження ним випробувального терміну, вважається укладення відповідного трудового або іншого цивільно-правового договору (угоди, контракту тощо) між замовником та обраним ним кандидатом та продовження роботи не менше одного робочого дня після завершення випробувального терміну.
Оскільки зазначені умови не були досягнуті, акт відповідно до п. 3.6 Договору не складався. Докази наявності обставин, з якими п. 3.6 пов`язується формування акту виконаних робіт в матеріалах справи відсутні
Відповідно до п. 3.11. договору, у випадках, якщо жоден запропонований виконавцем кандидат не пройде випробувального терміну, включаючи кандидата по гарантійній заміні, або виконавець не надасть кандидата/ів у визначений договором строк, або всі кандидати будуть відхилені замовником з причин невідповідності вимогам, зазначеним у заявці, роботи за заявкою вважатимуться не виконаними і отримані авансом суми мають бути повернені виконавцем на банківський рахунок замовника протягом 3 робочих днів з дати виставлення замовником вимоги на повернення за вирахуванням 10% від раніше отриманої суми. Сторони погодили, що дані 10% є витратами виконавця на опрацювання заявки.
Аналіз наведеного зв`язку положень договору свідчить, що сторони чітко пов`язали виникнення обов`язку повернення авансу не з фактом вчинення виконавцем дій з підбору кандидатів, а з досягненням кінцевого результату - відповідності кандидатів вимогам заявки та їх прийняттям замовником. Отже, договір має результативний характер виконання, а не процесуальний, що виключає можливість визнання належного виконання зобов`язання лише на підставі факту здійснення пошуку чи подання кандидатів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, «всі кандидати були відхилені замовником з причин невідповідності вимогам, зазначеним у заявці». Вказана обставина є ключовою для застосування п. 3.11 договору, оскільки саме з нею сторони пов`язали настання правових наслідків у вигляді визнання робіт невиконаними та виникнення обов`язку повернення авансових коштів із передбаченим утриманням 10%.
Посилання апелянта на те, що виконавець здійснював підбір та надавав кандидатів, не впливає на правову оцінку спірних правовідносин, оскільки договір не передбачає оплату за сам процес підбору, а встановлює оплату за досягнення визначеного результату. Таким чином, відсутність прийнятних кандидатів у розумінні заявки означає недосягнення предмета договору, що виключає остаточне збереження авансових коштів у виконавця.
Зазначений підхід узгоджується з правовою природою авансу як попередньої оплати, а не остаточного розрахунку за надану послугу. Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 сформулював правову позицію, відповідно до якої аванс не є способом забезпечення виконання зобов`язання і підлягає поверненню у разі невиконання договору. Додатково аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.11.2024 у справі №308/5527/22, в якій наголошено, що аванс є попередньою оплатою, не виконує функції фінансової гарантії виконання договору та підлягає поверненню у разі невиконання зобов`язання незалежно від причин такого невиконання.
Верховний Суд у вказаній постанові також підкреслив, що аванс не може бути остаточно утриманий отримувачем як плата за послуги, якщо договірний результат не досягнуто, а його правове призначення полягає виключно у забезпеченні попереднього фінансового забезпечення виконання майбутніх зобов`язань із подальшим взаєморозрахунком залежно від фактичного результату.
У даній справі встановлено, що кінцевий результат договору - підбір кандидатів, які відповідають вимогам Замовника та їх успішне працевлаштування - досягнутий не був.
Отже, відсутні правові підстави для остаточного зарахування авансових коштів як оплати послуг, оскільки не виконано умову договору, з якою сторони пов`язали виникнення права на оплату.
В цій частині судом апеляційної інстанції також відхиляються посилання апелянта на положенням п. 3.10 договору в якості підстави у разі відсутності вини виконавця для залишення у останнього суми авансу.
Так, згідно з п. 3.10 договору, в разі дострокової відмови Замовника від виконання Виконавцем Робіт з пошуку Кандидатів за окремою Заявкою і при цьому відсутня вина Виконавця, сума, яка сплачена Замовником авансом, не повертається і залишається у Виконавця як відшкодування виконаних ним Робіт до дати такої відмови.
Як видно з застосованої в цьому положенні договору конструкції відповідне право виконавця виникає тільки у разі дострокової відмови замовника від виконання робіт.
Водночас, як видно з матеріалів справи (а.с. 21), замовник звернувся до виконавця із вимогою про повернення коштів 22.05.2025, що значно перевищує визначені п.2.1.2 строки виконання Заявки на підбір персоналу від 20.08.2024.
Відтак, замовник відмовився від робіт не достроково, а отже підстави вважати такими, що настали умови, передбачені п. 3.10 договору відсутні.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови п. 3.11 договору застосовані позивачем правильно, а обов`язок повернення авансу із утриманням 10% виник у зв`язку з настанням прямо передбаченої договором обставини.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено відсутність досягнення договірного результату, що відповідно до п. 3.11 договору зумовлює повернення авансових коштів із утриманням 10%, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.02.2026 у справі №921/663/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕС КЕЙ Консалтинг» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення - 27.05.2026 року.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Судді С.В. Іванчук

Р.В. Міліціанов