Справа № 303/1698/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

05 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого: Собослоя Г.Г.,
суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.,
з участю секретаря судових засідань: Голубєвої Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Мукачівської окружної прокуратури на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року у справі № 303/1698/25 (Головуючий: Куцкір Ю.Ю.),
В С Т А Н О В И Л А :
У березні 2025 року Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області, в інтересах держави в особі Верхньокоропецької сільської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , де третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з незаконного володіння.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року позовну заяву першого заступника керівника Мукачівської окружної прокуратури - Пехньо Юрія, який діє інтересах держави в особі Верхньокоропецької сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з незаконного володіння - залишено без розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та просила її скасувати, як незаконну та необґрунтовану, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана  ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 09.04.2025 року набрав чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» згідно з якого було внесено зміни, зокрема, до ч 4 ст. 177 і ч 2 ст. 185 ЦПК України, доповнивши її наступним змістом. У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно - грошова оцінка земельної ділянки), якого здійснена в порядку визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху зостановлюється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно -грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму. Разом з тим, прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до ч 2 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно перебуває на законних підставах.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні прокурорка Андрейчик А.М. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити, ухвалу скасувати.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурорки, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що у березні 2025 року Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Верхньокоропецької сільської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , у якій просила витребувати у власність держави з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровими номерами 2122781600:10:101:0370, 2122781600:10:101:0371, 2122781600:10:101:0372 та кожна загальною площею 0,10 га, та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташовані на території Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області.
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі.
16 липня 2025 року позовну заяву Мукачівської окружної прокуратури було залишено без руху, та зобов`язано позивача внести на депозитний рахунок суду кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова земельної ділянки) якого здійснена у порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви – 11.03.2025 року.
Для виконання ухвали суду позивачу був наданий п`ятиденний строк.
21.07.2025 представник Мукачівської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» подав пояснення, у якому зазначив, що позовну заяву було подано до набрання чинності ЗУ № 4292-ІХ, тобто до 09.04.2025.
Посилаючись на вимоги ч.3, 4 ст.3 ЦПК України зазначив, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Більше того, застосування зворотної дії процесуальних норм в часі, яким на сторін процесу покладаються додаткові обов`язки буде свідчити про перешкоджання доступу до правосуддя з метою захисту порушеного права, адже на момент подачі позову позивачем виконано усі вимоги регламентовані процесуальним законом, про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі, а введення законодавцем додаткових вимог не повинно створювати таких обмежень та поширюватися на відносини, які фактично виникли до внесення змін в закон.
З огляду на зазначене, представник позивача вважав, що ухвала Мукачівського міськрайоного суду від 16.07.2025 обмежує право прокурора не звернення до суду та встановлює нові додаткові обов`язки, з огляду на дотримання прокурором вимог чинного процесуального законодавства на момент подачі позовної заяви до суду. Крім того, прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить або в яких майно перебуває на законних підставах, а також ті , які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак прокурор є власником спірного об`єкта.
Враховуючи наведене, на думку представника прокуратури відсутні підстави для внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року має зворотну дію в часі — як у частині застосування абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України, так і положень частини п`ятої статті 390 ЦК України. Оскільки позивач у визначений строк не усунув недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 16 липня 2025 року, позов залишено без розгляду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
За змістом ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вимоги до форми і змісту позовної заяви, а також до документів, що додаються до позовної заяви, визначені статтями 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це означає, що такі зміни в законодавстві застосовуються лише до правовідносин, що виникли після набрання чинності новим законом.
Отже, з аналізу вищенаведених положень слідує, що позовна заява повинна відповідати вимогам процесуального закону, встановленим саме станом на день подання позовної заяви.
Так, підставою для залишення позовної заяви без руху стало набрання 09.04.2025 чинності Закону України № 4292-IX, яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.
За змістом ч.5 ст. 390 ЦК України в редакції вказаного Закону суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України, у редакції Закону № 4292-IX).
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України, у редакції Закону № 4292-IX).
Приписи Закону № 4292-IX розраховані на вирішення правових ситуації, пов`язаних з витребуванням майна саме у добросовісних набувачів, тобто застосування цього закону залежать від підстав пред`явленого позову.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, який у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 вирішував подібне до цієї справи процесуальне питання та зазначив, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення ч.5 ст. 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги ч.5 ст.390 ЦК України не підлягають застосуванню.
У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення ч.5 ст.390 ЦК України не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч.5 ст.390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі ч.5 ст.390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки. Зокрема, позивач зазначив, що майно вибуло з володіння законного власника - територіальної громади села Верхній Коропець в особі Верхньокоропецької сільської ради - поза його волею. За твердженням прокурора, сільська рада не ухвалювала рішення про відчуження цієї землі, а тому в подальшому договір купівлі-продажу ділянки було укладено особою, яка не мала права її відчужувати.
Оскільки прокурор обґрунтовував позов недобросовісністю набувача, тому норми частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача суд може вирішити лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
Аналогічні висновки викладені за подібних обставин у постанові Верховного Суду 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, від 21 січня 2026 року у справі № 127/34295/24.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даній справі не мав правових підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а відтак і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Згідно з п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Мукачівської окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: