ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 р. 	Справа № 520/25808/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.12.25 по справі № 520/25808/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі також - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032, 25 грн.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032,25 грн.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 31.01.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати недоплачених сум додаткової винагороди у розмірі 129 032,25 грн. (але не більше шести місяців/ виходячи з нормативної формули положень ст.117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з урахуванням принципу співмірності, законодавчо закріпленого ст.117 КЗпП України у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку, але не більше шести місяців (з урахуванням обмежень, встановлених ст.117 КЗпП України).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року у справі № 520/25808/25 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року по справі №520/25808/25 та ухвалити постанову про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що жодними доказами факту того, що у позовної сторони витребовувались банківські реквізити для виплати, суд не оперує, по-друге, тільки надання доказів сплати додаткової винагороди у повному обсязі виключило б існування спірних правовідносин, по-третє, накази, на які послався суд, дійсно містяться в матеріалах справи та свідчать про нарахування сум, однак, доказів перебування цих нарахованих сум на депонованому рахунку, з метою подальшої виплати позивачеві, матеріали справи не містять, по - четверте, суд взагалі не перевіряв правильності нарахування сум. Позивач обрахував належну суму додаткової винагороди, яка складає 129 032,25 грн. Зазначене свідчить про те, що відповідачем не у повному обсязі проведено з позивачем остаточний розрахунок при звільненні 31.01.2024, позаяк, відповідачем не було виплачено при звільненні недоплачену належну суму додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» пропорційно дням перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, яка за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 становить 129032,25 грн. та підлягає стягненню на користь позивача. За наказом від 10.04.2024 №108, на який послався суд, відповідач правильно визначив кількість днів перебування позивачем на стаціонарному лікуванні за спірний період, а саме: з 08.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.08.2023 по 16.08.2023. Отже, суд повинен був перевірити цей факт та, сприяючи сторонам у примиренні, за таких обставин, а саме, факту існування наказу від 10.04.2024 №108, у разі, якщо б умова відповідності нарахованих сум виконувалась, витребувати у позивача його банківські реквізити та діяти в порядку, передбаченому главою 4 розділу ІІ КАСУ - врегулювання спору за участі судді
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що, ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України у періоді з 03.11.2022 по 31.01.2024, що підтверджується довідкою та наказом відповідача.
Проходячи службу у відповідача, позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, під час яких, перебуваючи на вогневій позиції на околиці м. Бахмут Донецької області 12.03.2024 року отримав мінно - вибухову травму, вогнепальне осколкове хребтове спинномозкове поранення з вхідним отвором по поредньо - боковій поверхні шиї справа та вихідним паравертебрально справа, забій спинного мозку, перелом хребта, що первинно зафіксовано при наданні медичної невідкладної допомоги та відображено у довідці відповідача про обставини поранення (копія картки та довідки додаються) та був евакуйований до м. Дніпро.
З приводу вказаного поранення та його наслідків перебував безперервно на стаціонарному лікуванні: з 12.03.2023 по 16.03.2024 у КП «Дніпропетровська ОКЛ ім. І.І.Мечнікова «ДОР», з 17.03.2023 по 23.03.2023 у ВМЦ Західного регіону, з 23.03.2023 по 31.03.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 31.03.2023 по 24.04.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 24.04.2023 по 01.05.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 01.05.2023 по 24.05.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології».
З 24.05.2023 року по 24.06.2023 року перебував у відпустці для лікування за рішенням ВЛК, що відображено у довідці від 24.05.2023 №176, в якій стан позивача оцінено як тяжкий.
ісля вказаної відпустки позивач продовжив стаціонарне лікування: з 08.07.2023 по 26.07.2023 у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», з 27.07.2023 по 16.08.2023 у МРЦ «Пуща - Водиця».
Виписки з історій хвороби та довідка ВЛК про потребу у відпустці в копіях додаються та з них вбачається, що позивач помісячно безперервно перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування внаслідок поранення та його наслідків, отриманих під час бойових дій з захисту Батьківщини: з 12.03.2023 по 31.03.2023 у березні 2023, повний місяць квітень 2023, повний місяць травень 2023, з 01.06.2023 по 24.06.2023 у червні 2023, з 08.07.2023 по 31.07.2023 у липні 2023, з 01.08.2023 по 16.08.2023 у серпні.
Консультативним висновком ДУ «ТМО МВС України по Х/о» 17.08.2023 року рекомендовано направлення позивача для проходження ВЛК з метою визначення питання щодо його придатності до військової служби.
Позивачем було пройдено ВЛК та відповідною комісією складено свідоцтво про хворобу 30.11.2023 року про непридатність позивача до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
У рамках надання правової допомоги з метою встановлення повноти всіх належних нарахувань та виплат позивачеві при звільненні, зокрема, в розрізі додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. під час безперервного стаціонарного лікування та відпусток для лікування у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та отриманим позивачем при перебуванні в районах здійснення бойових дій до відповідача було скеровано відповідні адвокатські запити.
У відповідь отримано лист відповідача від 10.06.2024 року, в якому відповідач стверджував при виконання ним відповідного обов`язку зі сплати додаткової винагороди у повному обсязі, на підтвердження чого надано дві довідки, котрими охоплено період - січень 2023- початок липня 2023, хоча періодом лікування позивача є березень 2023 - серпень 2023.
Вважаючи, що відповідачем не було сплачено додаткову винагороду за період 01.07.2023 по 16.08.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданих Виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №1258 та Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №226 вбачається, що позивач з 08.07.2023 по 16.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми або каліцтва). Судом встановлено, що дійсно, за час служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України йому не була виплачена додаткова винагорода. Однак, в подальшому, 10.04.2024 позивач був включений до наказу про виплату додаткової винагороди за вказаний період, що підтверджується Витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №108 від 10.04.2024 , тобто до звернення позивача до суду з адміністративним позовом). Судом також встановлено, що вказані грошові кошти були нараховані позивачу, однак не були виплачені у зв`язку з відсутністю у військової частини актуальних банківських реквізитів, у зв`язку з спірні грошові кошти знаходяться зараз на депонентському рахунку. Засобами телефонного зв`язку представник військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зв`язувався з представником позивача з проханням надати актуальні банківські реквізити позивача, однак такі реквізити надані не були. Суд вказує, що спірні грошові кошти будуть виплачені позивачу після отримання військовою частиною актуальних банківських реквізитів позивача. В той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували його право на додаткову винагороду за період з 01.07.2023 по 07.07.2023 року, тому за вказаний період грошова винагорода позивачу не була нарахована та виплачена. Щодо вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, то суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними, адже самого розрахунку ще здійснено не було.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в подальшому - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і до тепер.
28.02.2022 Кабінет Міністрів України затвердив Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в подальшому - Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», яка застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023, пункт 1 Постанови № 168 викладено у новій редакції, та Постанову № 168 доповнено пунктом 1-2 такого змісту:
«Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла)».
Із урахуванням вимог пунктів 1, 2 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 520/16191/23.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до довідки виданої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України про обставини травми ( поранення, контузії, каліцтва) 12 березня 2023 приблизно о 15 години 30 хвилин під час несення служби на вогневій позиції «ХАМЕР» НОМЕР_2 БОП Зброп на околиці м. Бахмут Бахмутського району Донецької області, солдат ОСОБА_1 отримав поранення під час огневого зіткнення з противником. Після отримання поранення солдата ОСОБА_1 було евакуйованого до ЛСБ Часів Яр Донецької області, де було надано першу медичну допомогу. Вищевказані поранення отриманні під час виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Таким чином, враховуючи викладене, ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач був на стаціонарному лікуванні: з 08.07.2023 по 26.07.2023 у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Х/о», а з 27.07.2023 по 16.08.2023 у МРЦ «Пуща – Водиця», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1258 неврологічного відділення та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №226.
Отже, ОСОБА_1 має право на отримання винагороди за період 08.07.2023 по 26.07.2023 та 27.07.2023 по 16.08.2023.
Згідно із частиною першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до абзаців 1, 2 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції жодних доказів в підтвердження сплати винагороди за періоди 08.07.2023 по 26.07.2023 та 27.07.2023 по 16.08.2023, а матеріали справи таких не містять.
Тобто, матеріалами справи підтверджено, що в порушення вище вказаних вимог Постанови № 168 відповідачем не здійснено нарахування та виплата позивачу додаткової грошової винагороди за періоди з 08.07.2023 по 26.07.2023 був на стаціонарному лікуванні: з 08.07.2023 по 16.08.2023.
Посилання суду першої інстанції на те, що 10.04.2024 позивач був включений до наказу про виплату додаткової винагороди за вказаний період, що підтверджується Витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №108 від 10.04.2024 , тобто до звернення позивача до суду з адміністративним позовом), колегія суддів не приймає.
Наказ від 10.04.2024 року № 108 є підставою для нарахування та виплати винагороди та не підтверджує сплату відповідної винагороди.
Тобто, факт невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої приписами постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2022 року №168, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та обґрунтованість заявленого позову в цій частині.
З урахуванням нормативно-правового регулювання спірних правовідносин та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем допущена противна бездіяльність, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я.
Крім того, колегія суддів вважає слушним посилання суду першої інстанції що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували його право на додаткову винагороду за період з 01.07.2023 по 07.07.2023 року, тому за вказаний період грошова винагорода позивачу не була нарахована та виплачена. 
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024 та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” підлягають задоволенню за період з 08.07.2023 по 16.08.2023 року.
Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 129 032, 25 грн., то позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
При цьому, суд зауважує, що розрахунок розміру додаткової винагороди, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить військову службу та який виплачує йому грошове забезпечення. Тому, саме на відповідача за наявності передбачених законодавством підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, визначивши при цьому період для її розрахунку та відповідно суму такого розрахунку.
Суд же не може перебирати на себе функції органу, що здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення. Нарахування та виплата грошового забезпечення кожному окремому військовослужбовцю здійснюється із врахуванням конкретних обставин проходження таким військовослужбовцем служби та виконуваних ним завдань, а виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць виплачується військовослужбовцям пропорційно часу перебування військовослужбовця в даному випадку на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням та перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Щодо вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 31.01.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати недоплачених сум додаткової винагороди у розмірі 129 032,25 грн. колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Колегією суддів встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на цей час, на думку суду апеляційної інстанції є передчасною та задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 08.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням та перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення, що пов`язане із захистом Батьківщини з 08.07.2023 по 16.08.2023 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 по справі № 520/25808/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 08.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі - 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням та перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення, що пов`язане із захистом Батьківщини, а саме: з 08.07.2023 по 16.08.2023 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова