П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/377/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Товстун Н.M.,
представників позивача - Керницької О.В., Маріїної А.В; 
представників відповідача - Зозулі В.П., Бережанського І.В., Пурак А.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.09.2025 року № №0225832406, №0225762406, №0225842406, №0225782406, №0225772406, №0225792406, №0225802406, №0225812406, №0225822406, №0225852406.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 26.09.2025 №0225832406, №0225762406, №0225842406, №0225782406, №0225772406 та №0225852406.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.
В обгрунтування вимог апеляційних скарг апелянтами відзначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги відповідача.
Представники відповідача вимоги апеляційної скарги податкового органу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Також, висловили свої заперечення стосовно доводів апеляційної скарги позивача та просили відмовити в її задоволенні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.
Головним управління ДПС у Хмельницькій області надіслано позивачу запит від 02.04.2024р. №4200/6/22-01-24-12, щодо невідповідності задекларованих сум доходів та правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування та надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).
У відповідь на вказаний запит позивачем було надано відповідь від 23.04.2024, в якій зазначалося, що у запиті податкового органу не зазначено фактів, які можуть свідчити про порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тобто, у запиті податкового органу не зазначено жодної із підстав надсилання такого запиту, визначених у п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Крім цього, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.07.2024 по справі № 560/5238/24, залишеним в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024, визнано протиправним та скасовано рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключення з реєстру платників єдиного податку, прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області, від 25.01.2024р. № 997/22-01-24-12/ НОМЕР_1 .
В період з 23.07.2025 по 31.07.2025 на підставі наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 11 липня 2025 року № 2922-П від 11.07.2025р., направлення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 11 липня 2025 року №№ 4717, 4718 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 11.07.2025р. посадовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області проводилась документальна позапланова виїзна перевірка платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2023р. по 31.12.2024р. та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2023 по 31.12.2024.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено Акт від 05.08.2025р. №16482/22-01-24-07/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2023 по 31.12.2024 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2023р. по 31.12.2024р.»
Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлені наступні порушення позивачем вимог:
- п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 265200 грн., в т.ч.: у 2023 році в сумі 265200 грн., в результаті не переходу з 01.04.2023 на загальну систему оподаткування у зв`язку із порушенням у І кварталі 2023 умов перебування на спрощеній системі оподаткування.
- п. 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення», пп.162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з військового збору в сумі 22100 грн, в т.ч. в 2023 році – 22100 грн.
- 292.1 ст. 292, п. 292.6 ст. 292, п. 292.11 ст. 292, пп.1 п.293.4. тс.293 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму єдиного податку у періоді, що перевірявся всього в сумі 396190,90 грн., в тому числі у 2023 році в сумі 243 298,76 грн, у 2024 році в сумі 152892,14 грн., в результаті перевищення встановленого обсягу доходу платникам єдиного податку другої групи;
- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу в результаті чого не подано Декларації про майновий стан та доходи за 2023;
- п.292.1 ст.292, п. 292.6 ст. 292, п.292.11 ст.292, пп.9.4 п.9 підрозд.8 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму єдиного податку в квітні 2023 року в загальній сумі 21061,51 грн., в результаті заниження доходу платника єдиного податку ІІІ групи;
- п. 180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п. 185.1. ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 209111,18 грн., в т.ч. занижено у: квітні 2023 року в сумі 146891,18 грн., серпні 2023 року в сумі 33000 грн., вересні 2023 року в сумі 19 000 грн., жовтні 2023 року в сумі 10220 грн.
- пп. 168.1.4 п.168.1 ст.168, абз.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно перераховано до відповідного бюджету нараховані суми податку на доходи фізичних осіб з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам;
- пп. 1.3 п.16-1 підр.10, пп. 168.1.4 п.168.1 ст. 168 пп. «а» 176.2. ст. 176 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 при виплаті заробітної плати найманим працівникам несвоєчасно перераховував до бюджету військовий збір;
- п.1, п.2 ст. З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №265/95-ВР, пункту 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів /електронних розрахункових документів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 в результаті чого, проведено розрахункових операцій на суму 8027375,37 грн. без застосування реєстраторів розрахункових операцій та проведено розрахункових операцій на суму 7758618,64 грн, з видачею розрахункових документів, які не відповідають встановленій законодавством формі та змісту, а саме, фіскальні чеки містять невірно вказані обов`язкові реквізити - форму оплати;
- п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України, п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрований в Мін`юсті України 30.01.2015 №111/26556 ФОП ОСОБА_1 .Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №4ДФ) за I-ІV квартали 2023 року подано з недостовірними відомостями, за IV квартал 2024 року не подано;
-п.44.1, п.44.3, п.44.5 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 до перевірки не в повному обсязі надано документи за 2023 - 2024 роки, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності.
ФОП ОСОБА_1 було подано заперечення на Акт перевірки від 05.08.2025р. № 16482/22-01-24-07/ НОМЕР_1 .
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки відповідачем винесено оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення- рішення.
Позивачем подавалась до Державної податкової служби України скарга на спірні податкові повідомлення рішення, яка рішенням від 12.12.2025 була залишена без задоволення, а податкові повідомлення рішення №0225832406, №0225762406, №0225842406, №0225782406, №0225772406, №0225792406, №0225812406, №0225812406, №0225822406, №0225852406 від 26.09.2025р. без змін.
Відтак, незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернутись до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Право контролюючих органів проводити документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, визначено пунктом 75.1 статті 75 ПК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - так само).
Згідно з абзацом четвертим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Перелік підстав, за наявності яких контролюючий орган може призначити документальну позапланову перевірку, встановлений пунктом 78.1 статті 78 ПК як вичерпний.
Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК передбачено можливість проведення перевірки в разі отримання контролюючим органом податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Отримання податкової інформації контролюючими органами регламентується нормами статті 73 ПК та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1245 (далі - Порядок № 1245).
Згідно з абзацами першим-п`ятим пункту 73.3 статті 73 ПК контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (абзаци шостий - сімнадцятий пункту 73.3 статті 73 ПК).
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом) (абзац шістнадцятий пункту 73.3 статті 73 ПК).
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надати відповідь на такий запит (абзац двадцятий пункту 73.3 статті 73 ПК).
За змістом пункту 10 Порядку №1245 запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Верховний Суд в постанові від 03.02.2022 в справі №640/19884/19 зазначив, що аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що запит контролюючого органу про надання платником податків інформації та підтверджуючих документів повинен містити вказівку на чітко визначені обставини, які згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК є умовою звернення з таким запитом. Без зазначення в запиті конкретних фактів, які стали підставою для його направлення, платник податків об`єктивно позбавлений можливості надати відповідні пояснення та їх документальне підтвердження.
Вимоги, які висуваються до змісту запиту, як нормативно визначені, не підлягають розширеному тлумаченню. Однак, ці вимоги не стосуються дискреційних повноважень контролюючого органу щодо змісту та форми викладення у запиті підстав для витребування інформації.
Не зазначення у запиті про надання інформації підстав для його надіслання та інформації, яка це підтверджує, переліку інформації, яка запитується, та переліку документів, які пропонується надати, відсутність на запиті печатки контролюючого органу звільняє платника податків від обов`язку виконати запит, що прямо встановлено нормою абзацу двадцятого пункту 73.3 статті 73 ПК.
Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечувалось сторонами, відповідачем було надіслано позивачу запит від 02.04.2024р. №4200/6/22-01-24-12, в якому було зазначено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування з 01.10.2023, однак ним не було подано реєстраційної заяви платника податку на додану вартість № 1-ПДВ в термін, що передбачений абз. 1 п. 183.4 ст. 183 ПК України. Згідно поданої ОСОБА_1 податкової декларації платника єдиного податку за три квартали 2023 року від 09.10.2023 реєстр №9262334783 загальна сума доходу склала 4943865,00 грн.
Позивачем у відповідь на вказаний запит № 4200/6/22-01-24-12 від 02.04.2024 року, було надано відповідь від 23.04.2024 в якій зазначалося, що у запиті податкового органу не зазначено фактів, які можуть свідчити про порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тобто, у запиті податкового органу не зазначено жодної із підстав надсилання такого запиту, визначених у п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Отже, обов`язковою передумовою для призначенням документальної позапланової перевірки, в разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків, є надіслання контролюючим органом платнику податків письмового запиту із зазначенням в ньому виявленої недостовірності даних та відповідної декларації. Лише в разі, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на такий запит, контролюючий орган уповноважений приймати рішення про проведення документальної позапланової перевірки.
Суд першої інстанції доцільно відзначив, що для призначення документальної позапланової перевірки контролюючий орган зобов`язаний був дотриматися вимог ст. 73 ПК України щодо належного оформлення та змісту письмового запиту із чітким зазначенням підстав і конкретних фактів можливих порушень. У даному випадку такі умови не були дотримані, оскільки запит не містив належного обґрунтування та визначених законом підстав для його надсилання.
При цьому, податковий орган повинен уникати надсилання запитів, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. 
Верховний Суд в постанові від 03.02.2022 в справі №640/19884/19 зазначив, що аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що запит контролюючого органу про надання платником податків інформації та підтверджуючих документів повинен містити вказівку на чітко визначені обставини, які згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК є умовою звернення з таким запитом. Без зазначення в запиті конкретних фактів, які стали підставою для його направлення, платник податків об`єктивно позбавлений можливості надати відповідні пояснення та їх документальне підтвердження.
Як було встановлено в ході розгляду справи і не спростовано відповідачем, позивачем не було отримано від контролюючого органу належним чином оформленого письмового запиту із зазначенням в ньому виявленої недостовірності даних, що містяться в поданих позивачем податкових деклараціях, що, на переконання судової колегії, свідчить про порушення відповідачем пп. 78.1.4. п.78.1. ст.78 ПК України та проведення документальної позапланової виїзної перевірки без наявності відповідних правових підстав. 
Крім того, судова колегія відзначає, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі № 560/5238/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024, яким скасовано рішення Головного управлінням ДПС у Хмельницькій області про анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключення з реєстру платників єдиного податку від 25.01.2024 №997/22-01-24-12/ НОМЕР_1 та зобов`язано Головне управління ДПС у Хмельницькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи з 01.10.2023, шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.
В даному аспекті, суд першої інстанції зазначив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що на час подальшої реалізації контрольних повноважень правовий статус позивача підлягав оцінці з урахуванням зазначеного судового рішення. 
Натомість, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем не було дотримано вимоги ст. 73 ПК України щодо належного оформлення та змісту письмового запиту із чітким зазначенням підстав і конкретних фактів можливих порушень, яка є обов`язковою передумовою для призначення документальної позапланової перевірки, в разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків, безпідставно не врахував, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки.
Відтак, судова колегія доходить до переконання, що акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у даній справі, оскільки є таким, що одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність останніх. 
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 дійшов висновку, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства". 
В постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд відзначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом" та "встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання". Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 440/1993/23. 
Тобто, питання дотримання відповідачем процедури призначення та проведення документальної перевірки згідно з наказом є істотним для правильного вирішення цієї справи. Обставини дотримання контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню.
Оскільки судом першої інстанції, незважаючи на його ж висновок про проведення документальної позапланової виїзної перевірки без наявності відповідних правових підстав, все ж було надано конкретну оцінку підставності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, то колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволених позовних вимог і вважає, що в даному випадку відсутня необхідність повторно зазначати про порушення податкового законодавства та/або іншого законодавства зі сторони відповідача, допущені ним при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. 
В контексті викладеного, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Хмельницькій області стосовно помилковості висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскільки контролюючим органом первинно не доведено факт призначення та проведення перевірки позивача з дотриманням встановленої процедури та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідно до норми чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги апелянта - відповідача по справі, встановлених обставин та висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, при тому, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи і відповідно обгрунтував оскаржуване рішення, з чим повністю погоджується колегія суддів.
Стосовно ж висновків суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, то судова колегія, в контексті викладеного вище, звертає увагу на наступне.
Податковим повідомленням - рішення №0225792406 від 26.09.2025р. застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за платежем – податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в розмірі 1 020,00грн.
Відповідно до акту перевірки позивачем порушено п.51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, оскільки податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) за І-ІV квартали 2023 року подано з недостовірними відомостями, а за ІV квартал 2024 року не подано. 
Натомість, в Акті перевірки не відображено ні переліку фізичних осіб, по яких не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ), ні сум, які би мали бути включені в податкові розрахунки, ні інформації про те, в чому виявлена недостовірність відомостей, включених в податкові розрахунки. 
Тобто, судом першої інстанції не враховано, що Акт перевірки не містить чіткого, детального обґрунтування вчиненого позивачем податкового порушення з посиланням на фактичні дані та конкретні документи, на підставі яких такий висновок контролюючим органом сформовано, внаслідок чого не відповідає вимогам законодавства, що відповідно унеможливлює оцінку об`єктивності щодо наявності або відсутності факту вчинення вказаного податкового правопорушення.
Податковим повідомлення - рішенням №0225802406 від 26.09.2025р. до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання документальних доказів щодо обставин, які спростовують висновки Акту перевірки, у розмірі 1 020,00грн. 
Зокрема, відповідно до Акту перевірки, позивачем не в повному обсязі надано документи за 2023-2024 роки, які підтверджують дохідну (виписки по рахунках з деталізацією транзакцій по терміналу) та витратну (табеля обліку робочого часу) частини. У зв`язку із ненаданням в повному обсязі документів при проведенні перевірки складено відповідний акт від 29.07.2025р. № 709/22-01-24-06/2651618433. 
Надаючи оцінку вказаним висновкам контролюючого органу, судова колегія враховує, що можливість формування виписки по рахунках з деталізацією транзакцій по терміналу повинно забезпечуватися банківською установою, яка приймає кошти, сплачені через термінал. Програмне забезпечення банківської установи, через яке забезпечується доступ до рахунків ФОП ОСОБА_1 не дає можливості сформувати таку виписку, про що було зазначено позивачем під час проведення перевірки. Натомість, позивачем було надано контролюючому органу під час проведення перевірки банківські виписки за весь період, що перевірявся з інформацією, яка відображає надходження коштів через термінал поденно.
Також, судова колегія звертає увагу, що в акті про ненадання документів від 29.07.2025р. № 709/22-01-24 06/2651618433 взагалі не зазначено про ненадання до перевірки табелів обліку робочого часу, а тому твердження про їх ненадання не відповідає дійсності. 
Податковим повідомленням - рішенням №0225812406 від 26.09.2025р. збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 3 617,07грн., у т.ч. 3 173,78грн.– за штрафними санкціями та 443,28 грн. – сума пені.
Так, контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.п. 168.1.4, п.168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст 176 ПК України, що полягає у несвоєчасному перерахуванні до відповідного бюджету нарахованих сум податку на доходи фізичних осіб та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам. 
Водночас, Акт перевірки не містить ні сум податку на доходи фізичних осіб, які було несвоєчасно перераховано, ні періоду за який це відбувалося, ні терміну, на який прострочено його сплату. В Акті перевірки наведено лише таблиці, в яких помісячно відображені суми нарахованих та перерахованих з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам податку на доходи фізичних осіб та військового збору, без конкретизації цих операцій. 
В даному випадку, судова колегія відзначає, що в даній частині акт перевірки не містить чіткого, детального обґрунтування, вчиненого позивачем податкового порушення з посиланням на фактичні дані та конкретні документи, на підставі яких такий висновок контролюючим органом сформовано, внаслідок чого не відповідає вимогам законодавства, що відповідно унеможливлює оцінку об`єктивності щодо наявності або відсутності факту несвоєчасного перерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб.
Податковим повідомленням рішенням №0225822406 від 26.09.2025р. збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 361,19 грн., у т.ч. 316,82 грн. – за штрафними санкціями та 44,37 грн. – сума пені.
Так, в Акті перевірки вказується про порушення позивачем пп.1.3 п.161 підр.10, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168 пп. «а» 176.2 ст.176 , абз. «а» п.176.2 ст.176 ПК України, які полягали у несвоєчасному перерахуванні до бюджету військового збору при виплаті заробітної плати найманим працівникам. 
Разом з тим, в Акт перевірки не містить інформації ні про суму військового збору, які було несвоєчасно перераховано, ні періоду за який це відбувалося, ні терміну, на який прострочено його сплату. 
Наразі, в Акті перевірки наведено лише таблиці, в яких помісячно відображені суми нарахованих та перерахованих з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам податку на доходи фізичних осіб та військового збору, без конкретизації цих операцій. 
Відтак, в даній частині акт перевірки не містить чіткого, детального обґрунтування, вчиненого позивачем податкового порушення з посиланням на фактичні дані та конкретні документи, на підставі яких такий висновок контролюючим органом сформовано, внаслідок чого не відповідає вимогам законодавства, що відповідно унеможливлює оцінку об`єктивності щодо наявності або відсутності факту несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору при виплаті заробітної плати найманим працівникам
З огляду на вказане, в контексті всіх встановлених обставин справи, судова колегія доходить до переконання про недоведеність контролюючим органом правомірності прийняття податкових повідомлень - рішень від 26.09.2025 року № №0225792406, №0225802406, №0225812406 та №0225822406.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, відповідачем не доведено у передбаченому процесуальним законом порядку наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення норм податкового законодавства.
В свою чергу, позивачем спростовано доводи відповідача та висновки суду першої інстанції, шляхом доведення правомірності та обгрунтованості заявлених ним вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
Відтак, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи останньої фактично дублюють доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, які були належним чином досліджені судом першої інстанції та отримали повну та об`єктивну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 26.09.2025 року №0225792406, №0225802406, №0225812406 та №0225822406 в повному обсязі.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.