УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1593/25 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О. 
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Шалоти К.В.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 283/1593/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості із заробітної плати, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на  рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що наказом ТОВ «Юні Стоун Плент» від 08.04.2025 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. Однак в день звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок та відповідач не виплатив йому заробітну плату за грудень 2024 року – березень 2025 року, яка, за вирахуванням податків і зборів, становить 61697,79 грн.
Таким чином, просив стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 61697,79 грн.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2024 року - березень 2025 року, у розмірі 108534 гривні 25 копійок, з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. 
Рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, що становить 27133 грн 56 коп, допущено до негайного виконання. 
Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі ТОВ «Юні Стоун Плент», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову, а у випадку залишення рішення без змін -  відстрочити виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення.
Зокрема, зазначає, що суд не надав правової оцінки доводам відповідача та обставинам і доказам щодо надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі, оскільки саме повне зупинення виробничого процесу на підставі наказу від 01.04.2025 року та на підставі арешту майна є саме тими обставинами, які надають відповідачеві право на відстрочення виконання рішення суду.
Наголошує на тому, що відповідач перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі, проте суд позбавив його можливості захистити майнові права шляхом відстрочення виконання вказаного рішення суду.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом були неправильно застосовані норми матеріального права – ст. ст. 8, 13, 129 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» (не доведений розмір суми заборгованості по заробітній платі), ст. 47 КЗпП України (не доведений розмір суми заборгованості по заробітної плати) та були порушенні норми процесуального права, а саме ст. ст. 10, 12, 43, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 263 ЦПК України. 
Звертає увагу на те, що відповідач з поважних причин був позбавлений можливості надати належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі перед позивачем. 
Зауважує, що взагалі не визнає існування боргу перед позивачем у розмірі 108534, 25 грн.
Ухвалою від 6 грудня 2024 року у справі 757/54853/24-к Печерським районним судом м. Києва накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Юні Стоун Плент».
Таким чином, вважає, що наявна в матеріалах справи довідка про розмір заборгованості по заробітній платі підтверджує лише ті обставини, що вказана у ній сума 108534,25 грн. – це сума по заробітній платі, яка існувала лише на момент звільнення позивача.
Своєю чергою, відповідач внаслідок повного зупинення господарської діяльності також не може надати відповідні дані, які, можливо, підтвердять відсутність будь-якої заборгованості товариства перед позивачем.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах. Наказом в.о. директора ТОВ «Юні Стоун Плент» № 226-К/ТР від 8 квітня 2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного енергетика на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи довідку, видану ТОВ «Юні Стоун Плент» 31 березня 2025 року за №00000042 про те, що заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2024 року по березень 2025 року становить 108534,25 грн, загальна сума невиплаченої заробітної плати за вказаний період з урахуванням податків та обов`язкових платежів складає 61697,79 грн.
Матеріали справи свідчать, що на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42022000000000455, в межах якого накладено арешт на корпоративні права та майно ТОВ « Юні Стоун Плент».
1 квітня 2025 року в.о. директора ТОВ « Юні Стоун Плент» видано наказ № 25//4/1-К, у якому зазначено про те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2024 року накладено арешт на транспортні засоби та банківські рахунки товариства; ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 7 лютого 2025 року накладено арешт на нерухоме майно ТОВ « Юні Стоун Плент»; ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року накладено арешт на рухоме майно товариства; ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2025 року майно ТОВ « Юні Стоун Плент» передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
На підставі викладеного вказаним наказом призупинено дію трудових договорів з усіма працівниками ТОВ « Юні Стоун Плент» з 1 квітня 2025 року до моменту відновлення діяльності підприємства.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував у трудових правовідносинах із ТОВ « Юні Стоун Плент», належним чином виконував покладені на нього трудові обов`язки, відтак має право на отримання заробітної плати. У свою чергу, відповідач не довів наявність обставин, які б перешкоджали йому своєчасно виплатити позивачеві заробітку плату при звільненні останнього.
Також судом зазначено про те, що відповідачем не доведено, яким чином арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав товариства та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні ( стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 наголосила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Встановивши, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виплати належної позивачу заробітної плати при звільненні за грудень 2024 року-березень 2025 року у розмірі 108534,25 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідач не спростував розмір невиплаченої заробітної плати при звільненні позивача, незважаючи на те, що це є його процесуальним обов`язком.
Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі, а також не доведено відсутності обов`язку щодо виплати позивачеві нарахованої заробітної плати.
За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, є вірним.
Доводи апеляційної скарги про те, що на майно та корпоративні права відповідача накладено арешт, не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, адже зазначена обставина жодним чином не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити виплату усіх належних працівникові сум у день його звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення, слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Окрім того, частиною першою статті 267 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що питання про відстрочення виконання рішення вирішується судом першої інстанції, який розглянув спір. При цьому, вирішення даного питання можливе як на стадії прийняття рішення по суті спору, так й на стадії його виконання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості відстрочити виконання рішення суду у разі, якщо він залишає це рішення без змін та таке питання не було вирішене судом першої інстанції. 
Питання щодо відстрочення виконання рішення суду належить виключно до компетенції того суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, та апеляційний суд не вправі виконувати функцію суду першої інстанції й змінювати порядок чи строки виконання такого рішення.
За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року, - без змін.
Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про відстрочення виконання рішення суду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 травня 2026 року.