КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/1372/26  Головуючий у суді І інстанції Баличева М.Б.
Провадження № 33/824/3007/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Дмитра Олександровича на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 130, статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а також стягнуто з неї судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2026 року о 19 год 40 хв на автодорозі Вишгород-Ровжі, 11 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась із керуванням, допустила з`їзд в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 12.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Крім того, 15 лютого 2026 року о 20 год 20 хв на автодорозі Вишгород-Ровжі водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млявість мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обставинам. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовилась на місці зупинки та у лікаря нарколога Вишгородської ЦРЛ. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП
Постанова суду мотивована тим, що вина водійки у вчиненні обох правопорушень повністю підтверджується належними та допустимими доказами (протоколами поліції, схемою ДТП, відеозаписом відмови від огляду). Суд першої інстанції спростував доводи захисника про безпідставність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, встановивши, що досліджена судом копія попередньої постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року на момент скоєння нового правопорушення вже набрала законної сили, а тому утворює ознаку повторності.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 04 травня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року у справі № 363/1372/26, закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Наголошує, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неправильно застосував матеріальний закон, безпідставно визнав доведеною кваліфікуючу ознаку повторності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, фактично поклавши в основу висновку інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, надану працівниками поліції. При цьому суд не перевірив процесуальний стан постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року у справі № 756/14528/25, не врахував факт її апеляційного оскарження, неправильно застосував ст. 36 КУпАП та застосував санкцію за відсутності належно доведеного складу правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що протокол складено за ч. 2 ст. 130 КУпАП, водночас сама його фабула не містить належного опису кваліфікуючої ознаки, яка відрізняє частину 2 від частини 1 ст. 130 КУпАП, а саме повторного протягом року вчинення порушення. У фабулі протоколу відсутній чіткий опис того, якою саме попередньою постановою, у якій справі, за яке порушення та з якої дати особа була піддана адміністративному стягненню. 
Захисник звертає увагу, що частина 2 ст. 130 КУпАП є самостійним кваліфікованим складом, і якщо повторність не описана як фактична обставина та не доведена, цей склад відсутній, а суд, відповідно до ст. 7, 245, 251, 256, 280 КУпАП, не має права самостійно змінювати фабулу обвинувачення чи усувати недоліки протоколу за орган поліції.
Стосовно доказування повторності адвокат Александров Д.О. стверджує, що Закон України «Про доступ до судових рішень» визначає Реєстр як інформаційну систему, відомості з якої не замінюють офіційної перевірки юридично значущого факту набрання судовим рішенням законної сили та відсутності апеляційного перегляду. Захисник під час розгляду у суді першої інстанції прямо повідомляв, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року оскаржена, що підтверджується апеляційною скаргою від 12 січня 2026 року та листом Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року про передачу справи до Київського апеляційного суду. За наявності таких відомостей суд був зобов`язаний витребувати офіційні дані. 
Наголошує, що суд першої інстанції був зобов`язаний надати оцінку письмовим клопотанням захисту від 12 березня 2026 року та 08 квітня 2026 року, у яких вказувалося на відсутність доказування повторності та наявність апеляційного оскарження. Александров Д.О. наголошує, що справи за ст. 130 КУпАП мають каральний характер, не допускають виходу за межі презумпції невинуватості на користь версії поліції, а всі сумніви щодо достатності доказів повинні тлумачитися на користь особи, яку притягають до відповідальності.
У додаткових поясненнях від 11 травня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. стверджує, що повний текст постанови суду першої інстанції лише підтвердив формальний підхід до оцінки доказів та відсутність належного мотивування. Суд не встановив, із якого саме належного джерела (копія з відміткою, роздруківка з Реєстру чи дані поліції) він дійшов висновку про законну силу попередньої постанови. Окрім того, в оскаржуваному рішенні наявна внутрішня суперечність: у вступній частині суд зазначив про розгляд матеріалів за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, тоді як у резолютивній частині визнав винною за ч. 2 ст. 130 КУпАП, не навівши мотивів для такої кваліфікації. Також неправильно застосовано ст. 36 КУпАП, оскільки ця норма не звільняє від обов`язку доведення складу ч. 2 ст. 130 КУпАП, а правопорушення за ст. 124 КУпАП не створює повторності за ст. 130 КУпАП. 
Нові докази недоведеності повторності викладені у додаткових поясненнях від 21 травня 2026 року. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. зазначає, що раніше в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року помилково відображалися відомості про набрання нею законної сили 16 січня 2026 року, що й могло стати формальною підставою для поліції та суду. У зв`язку з цим 04 травня 2026 року захисник подав до Оболонського районного суду м. Києва скаргу щодо внесення до автоматизованої системи недостовірних відомостей та заяву про проведення службової перевірки. Після цього, під час повторної перевірки сторінки судового рішення в Реєстрі станом на 21 травня 2026 року, було встановлено, що запис про дату набрання постановою законної сили повністю відсутній. Сам факт усунення дати після звернення захисту підтверджує, що відомості про законну силу 16 січня 2026 року не були достовірними й безспірними, а отже, висновок суду першої інстанції про повторність є передчасним.
З урахуванням наведеного відсутні належні, допустимі та достатні докази повторності як обов`язкової ознаки ч. 2 ст. 130 КУпАП, тому склад цього адміністративного правопорушення відсутній. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. наголошує, що помилка суду першої інстанції безпосередньо вплинула на результат справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині кваліфікації за ч. 2 ст. 130 КУпАП із закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. 
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Д.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши усі надані докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд зауважує, що в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не оспорює, тому в цій частині постанова суду не переглядається.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року у справі № 756/14528/25 на момент вчинення нового правопорушення набрала законної сили, а відтак наявна кваліфікуюча ознака повторності.
Проте суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком.
З матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. неодноразово повідомляв суд першої інстанції про подання 12 січня 2026 року апеляційної скарги на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року у справі № 756/14528/25 у межах строку, встановленого законом.
На підтвердження зазначених обставин стороною захисту було надано лист Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року, відповідно до якого матеріали справи були направлені до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги на вказану постанову.
Наведені обставини свідчать про те, що станом на 15 лютого 2026 року, тобто на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року не набула ознак остаточного судового рішення, а відомості про набрання нею законної сили не були належним чином підтверджені допустимими та достатніми доказами.
За змістом ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 15 лютого 2026 року постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року у справі № 756/14528/25 не могла вважатися належним та беззаперечним доказом наявності кваліфікуючої ознаки повторності, оскільки сторона захисту надала відомості про її оскарження в апеляційному порядку, а матеріали справи не містять належних доказів набрання зазначеною постановою законної сили станом на дату вчинення нового правопорушення.
За наявності обґрунтованих сумнівів щодо набрання законної сили попередньою постановою суд першої інстанції був зобов`язаний перевірити відповідні обставини та надати їм належну правову оцінку. Натомість висновок про наявність у діях ОСОБА_1 кваліфікуючої ознаки повторності був зроблений без достатнього доказового підтвердження.
Інший підхід фактично призводив би до покладення на особу негативних правових наслідків рішення, законність якого оспорюється в установленому законом порядку, та суперечив би принципам презумпції невинуватості і тлумачення всіх сумнівів щодо доведеності вини на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 протягом року до 15 лютого 2026 року була піддана адміністративному стягненню за порушення, передбачене ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Однак під час розгляду справи суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, не надав належної оцінки доводам сторони захисту щодо оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року та відсутності належних доказів набрання нею законної сили на момент вчинення ОСОБА_1 нового правопорушення, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що на момент події 15 лютого 2026 року ОСОБА_1 була піддана адміністративному стягненню за порушення, передбачене ст. 130 КУпАП, постановою, яка набрала законної сили, а тому висновок суду першої інстанції про наявність кваліфікуючої ознаки повторності ґрунтується на припущеннях та не відповідає вимогам ст.ст. 251, 252 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні засади закріплені у ст. 7 КУпАП, відповідно до якої ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є передчасним та не ґрунтується на належних і достатніх доказах, а тому наявність у діях ОСОБА_1 кваліфікуючої ознаки повторності не доведена. За відсутності доказів такої обов`язкової ознаки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відсутній.
Отже, постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Оскільки адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, було накладено судом першої інстанції із застосуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, а провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю, апеляційний суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у межах санкції зазначеної статті.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Дмитра Олександровича задовольнити.
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 КУпАП скасувати, провадження у справі в цій частині закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в її дія складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП змінити, наклавши на неї адміністративне стягнення за вчинення вказаного адміністративного правопорушення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб