ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2026 р. Справа № 910/13614/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Колесника Р.М. 
Сковородіної О.М. 

за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВК Арсенал»
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 (повний текст складено та підписано 23.02.2026) у справі № 910/13614/25 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВК Арсенал»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»
про стягнення коштів у сумі 537 309, 08 грн

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.05.2026

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПВК Арсенал» (далі - позивач / ТОВ «ПВК Арсенал») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (далі - відповідач / ТОВ «ОТП Лізинг») про стягнення 537 309, 08 грн, з яких: 433 134, 27 грн основного боргу, 18 461, 69 грн інфляційних втрат, 85 713, 12 грн пені.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що:
- позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL (далі - спірний договір) було сплачено відповідачу 433 134, 27 грн;
- в подальшому ТОВ «ОТП Лізинг» через виконавчий напис нотаріуса вилучило у ТОВ «ПВК Арсенал» предмет лізингу за спірним договором;
- позивачем в судовому порядку було оскаржено такий виконавчий напис нотаріуса та рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/10490/22, яке судами вищих інстанцій залишено без змін, спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.
З огляду на викладене ТОВ «ПВК Арсенал» зазначає, що, враховуючи неповернення відповідачем предмета лізингу за недійсним виконавчим написом приватного нотаріуса, користуючись своїм правом на односторонню відмову від договору (п. 7.9 спірного договору), 06.03.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відмову від договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL та повернення сплачених за цим договором коштів, яка, однак, була залишена ТОВ «ОТП Лізинг» без задоволення.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/13614/25, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.11.2025 постановив здійснювати розгляд справи № 910/13614/25 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.
Господарський суд міста Києва рішенням від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25 у позові ТОВ «ПВК Арсенал» відмовив повністю.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачем після отримання від відповідача вимоги про сплату заборгованості (ще до вчинення виконавчого напису нотаріусом) не було повністю виконано свого грошового обов`язку за спірним договором, що, зі свого боку, надає ТОВ «ОТП Лізинг» в порядку ст. 594 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на утримання предмета лізингу до виконання ТОВ «ПВК Арсенал» своїх обов`язків зі сплати лізингових платежів.
В розрізі наведеного Господарський суд міста Києва також зауважив, що, попри скасування рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі № 910/10490/22 спірного виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було вилучено предмет лізингу, відповідач в порядку ст. 594 ЦК України правомірно утримував і утримує предмет лізингу за договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL та не зобов`язаний позивачу його повертати до моменту погашення останнім боргу, що свідчить про відсутність порушення щодо строків передачі позивачу предмета лізингу за спірним договором, а отже, про відсутність права для одностороннього розірвання такого договору на підставі його п. 7.9.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду, ТОВ «ПВК Арсенал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у цій справі та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача до ТОВ «ОТП Лізинг» про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «ПВК Арсенал» (далі - скаржник) посилається на те, що у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції фактично проігноровано юридичні наслідки визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке, зі свого боку, означає відсутність правової підстави для примусового вилучення майна.
Поряд з тим, за доводами скаржника, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.06.2025 у справі № 917/822/23, лізингові платежі не можуть автоматично вважатися виключно платою за користування майном, у зв`язку із чим необхідно аналізувати: структуру платежів; умови договору; економічний зміст правовідносин, тоді як місцевий господарський суд залишив зазначене без належної уваги.
Отже, беручи до уваги наведене вище, що, на думку позивача, свідчить, зокрема, про неповне з`ясування Господарським судом міста Києва обставин, що мають значення для цієї справи, ТОВ «ПВК Арсенал» стверджує про наявність ґрунтовних підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ «ПВК Арсенал» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Колесника Р.М., Сковородіної О.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.03.2026 залишив без руху апеляційну скаргу ТОВ «ПВК Арсенал» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25 та запропонував скаржникові усунути допущені останнім при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали. 
27.03.2026 та 03.04.2026 через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, від ТОВ «ПВК Арсенал» надійшли заяви про усунення недоліків.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 03.04.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ПВК Арсенал» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25, призначив апеляційну скаргу до розгляду на 20.05.2026, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив ТОВ «ОТП Лізинг» строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
15.04.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від ТОВ «ОТП Лізинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ПВК Арсенал» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25, а вказане рішення залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції було правильно застосовано положення ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», які, в свою чергу, відповідають змісту п. 7.9 договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL та згідно яких лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, позаяк наявні відносини сторін виникли вже за наслідком невиконання саме ТОВ «ПВК Арсенал» умов такого договору, що, зі свого боку, свідчить про відсутність порушення зі сторони ТОВ «ОТП Лізинг» щодо строків передачі позивачу предмета лізингу за спірним договором, за наслідком чого у останнього не виникло право для одностороннього розірвання такого договору в порядку його п. 7.9.
З огляду зазначеного, за твердженнями відповідача, не застосовуватиметься й підстава вимог - п. 9.4.1 спірного договору, за змістом якого лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, а також повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до моменту такої відмови, оскільки така підстава є похідною та пов`язаною умовою з п. 7.9 відповідного договору.
В розрізі доводів позивача про ігнорування судом першої інстанції юридичних наслідків визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ТОВ «ОТП Лізинг» стверджує, що такі посилання скаржника взагалі не заслуговують на увагу та не відповідають дійсності, адже місцевий господарський суд в повній мірі дослідив та встановив обставини справи в цій частині, про що, відповідно, зазначив у оскаржуваному позивачем рішенні.
Окремо, посилаючись на п. 2.2.1 спірного договору, згідно змісту якого сторонами було узгоджено, що зобов`язання лізингодавця за договором виникають за умови, що не відбуватиметься та не продовжується будь-яка з подій невиконання зобов`язання, відповідач наголошує на обставинах неправомірності покладення на ТОВ «ОТП Лізинг» зобов`язань за договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL допоки існує невиконане позивачем згідно цього договору зобов`язання, що, як наслідок, виключає наявність у ТОВ «ОТП Лізинг» будь-якого грошового зобов`язання.
Отже, підсумовуючи викладене, відповідач зауважує, що судом першої інстанції було правильно досліджено та встановлено наявні у цій справі обставини, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25 та, відповідно, про наявність підстав для залишення апеляційної скарги на таке рішення без задоволення.
27.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13614/25.
У судове засідання 20.05.2026 з`явився представник позивача, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та, відповідно, скасуванні рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25.
Також у судовому засіданні 20.05.2026 брав участь представник відповідача, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а відповідне рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши висновки місцевого господарського суду на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами цієї справи, 13.07.2020 між позивачем як лізингоодержувачем та відповідачем як лізингодавцем було укладено договір фінансового лізингу № 7006-AR-FL, відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець зобов`язався набути у власність та передати на умовах фінансового лізингу в тимчасове володіння й користування майно, наведене в специфікації (додаток № 1 до договору), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього правочину. 
Положеннями пп. 1.2, 6.1-6.3, 7.1.1, 7.2, 7.3, 7.5 спірного договору закріплено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) (далі - графік) та починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі предмета лізингу (далі - акт приймання-передачі) за формою, встановленою лізингодавцем, і закінчується не раніше одного року від дати підписання сторонами вказаного акта.
Лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору. Лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, вартість послуг за організацію фінансування, яка зазначається в додатку № 2 до договору, який є його невід`ємною частиною, а також періодичних лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця у зв`язку з передачею у лізинг предмет лізингу (далі - винагорода). Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку у додатку № 2 до договору.
Істотним порушенням умов договору лізингоодержувачем є несплата ним лізингового платежу або інших платежів (частково або в повному обсязі) за цим правочином (у разі, якщо прострочення сплати становить більше 30-ти календарних днів з дня настання строку платежу).
Сторони погодили, що у випадку виникнення будь-якої події невиконання зобов`язань, передбаченої у п. 7.1.1, 7.1.9 договору, лізингодавець має право на свій власний розсуд: розірвати договір і вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмета лізингу; застосувати штрафні санкції, передбачені договором; вилучити предмет лізингу в порядку, передбаченому договором та \ або законодавством України, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса; застосувати інші заходи, не заборонені законодавством України; застосувати заходи, передбачені вищевказаними підпунктами договору як окремо, так і в сукупності. При цьому, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. У випадку, якщо зазначені платежі не покривають заподіяних лізингодавцеві збитків, він має право вимагати відшкодування таких збитків.
У випадку вилучення предмета лізингу лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення про вилучення предмета лізингу із зазначенням строку та місця його передачі. Документом, що підтверджує факт прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу, є надсилання цінного листа лізингодавцем або надсилання такого повідомлення службою кур`єрської доставки або надання лізингоодержувачу такого повідомлення. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок у строк, що не перевищує 10-ти робочих днів з моменту отримання лізингоодержувачем відповідної вимоги, повернути предмет лізингу лізингодавцю. Підтвердженням отримання лізингоодержувачем такої вимоги є повідомлення про вручення цінного листа, або відмітка поштової служби про відмову від прийняття цінного листа, або закінчення терміну зберігання, або повідомлення про вручення листа службою кур`єрської доставки, або розписка керівника лізингоодержувача на примірнику повідомлення лізингодавця про вручення йому такого повідомлення. Направлення повідомлення здійснюється лізингодавцем на адресу, вказану лізингоодержувачем у договорі або в повідомленні про зміну адреси. Примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.
Якщо лізингоодержувач протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання від лізингодавця письмового повідомлення про вилучення предмета лізингу усуне порушення, визначені п. 7.1 (з підпунктами) цього правочину, то лізингоодержувач має право на: викуп предмета оренди на умовах, погоджених з лізингодавцем; продовження користування предметом лізингу на умовах цього договору за умови сплати штрафних санкцій і відшкодування збитків (за їх наявності).
За умовами пп. 7.9, 8.14, 11.2, 11.4 спірного договору лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30-ти робочих днів. 
Необхідним та достатнім доказом надіслання письмового повідомлення сторонами одна одній є повідомлення про відправлення з відміткою сторони, якій надсилалось повідомлення, про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа, або закінчення терміну зберігання. Рекомендовані (цінні) листи надсилаються на адресу, зазначену в цьому договорі, або на надану стороною адресу (у випадку зміни її місцезнаходження). Рахунки, передбачені умовами цього правочину, можуть бути надіслані лізингодавцем лізингоодержувачу за допомогою факсимільного повідомлення або направлення їх факсокопій електронною поштою з наступним надісланням оригіналу рахунку поштою.
Цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом відповідного письмового повідомлення лізингоодержувача у випадках, коли лізингоодержувач: користується предметом лізингу з порушенням умов договору або використовує предмет лізингу не за призначенням; не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) і прострочення сплати становить більше 30-ти календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого договором; не проводить технічне обслуговування предмета лізингу та не утримує його в належному стані; до закінчення строку дії договору укладає договори, що стосуються предмета лізингу, окрім тих, що письмово погоджені з лізингодавцем; у період дії договору щодо лізингоодержувача порушено справу про визнання його неплатоспроможним або банкрутом; порушує інші умови договору; до закінчення строку дії договору має невиконані зобов`язання щодо інших договорів фінансового лізингу, укладених мiж сторонами; не надав забезпечення для цілей виконання своїх зобов`язань за цим договором (за їх наявності).
У випадку одностороннього розірвання (дострокового припинення цього договору з причин, зазначених у цій угоді та / або законодавстві України), раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Документом, що підтверджує розірвання договору є рекомендований або цінний лист лізингодавця. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної у такому листі (повідомленні) лізингодавця, або розписка уповноваженої особи лізингоодержувача на примірнику листа лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити несплачені платежі за договором до дня його розірвання (включно), або до дня фактичного вилучення, або повернення предмета лізингу протягом 3-х робочих днів з дня такого розірвання договору чи вилучення (повернення) предмета лізингу.
Наявною в матеріалах справи специфікацією, яка є додатком № 1 до спірного договору, сторони погодили предмет лізингу - автомобіль марки «Реugeot 508», 2017 року виготовлення, серійний номер НОМЕР_2, у кількості 1 штука, загальною вартістю 405 572, 96 грн.
Наявним в матеріалах справи додатком № 2 до спірного договору сторони погодили графік сплати лізингових платежів (у редакції додаткової угоди від 22.07.2020 № 1), згідно з яким лізингоодержувач зобов`язався сплачувати лізингові платежі до 25.07.2023 в загальному розмірі 491 356, 55 грн.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що у загальному позовному провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/10490/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метакон.» (в подальшому змінило назву на ТОВ «ПВК Арсенал») до ТОВ «ОТП Лізинг» про визнання таким, що не підлягає виконанню, вчиненого 15.07.2022 і зареєстрованого в реєстрі за № 356 виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Г.О. про вилучення та повернення від лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Метакон.» (далі - ТОВ «Метакон.») на користь лізингодавця - ТОВ «ОТП Лізинг» автомобіля марки «Реugeot 508», 2017 року виготовлення, серійний номер НОМЕР_2.
Господарський суд міста Києва рішенням від 17.05.2023, що набрало законної сили 03.10.2023 згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 у справі № 910/10490/22, задовольнив позовні вимоги повністю; визнав таким, що не підлягає виконанню, вчинений 15.07.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 356 виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Г.О. про вилучення та повернення від лізингоодержувача - ТОВ «Метакон.» на користь ТОВ «ОТП Лізинг» автомобіля марки «Реugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; стягнув з ТОВ «ОТП Лізинг» на користь ТОВ «Метакон.» 2 481, 00 грн судового збору.
Так, у мотивувальній частині такого рішення суд встановив, зокрема, що:
- на виконання умов договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL відповідач на підставі акта приймання-передачі від 22.07.2020 передав позивачу предмет лізингу - автомобіль марки «Реugeot 508», 2017 року виготовлення, серійний номер НОМЕР_2, загальною вартістю 414 332, 37 грн;
- у зв`язку з порушенням позивачем умов спірного договору щодо сплати лізингових платежів та наявністю простроченої заборгованості перед лізингодавцем у загальному розмірі 67 540, 59 грн за рахунками відповідача: від 25.12.2021 № 65903 на суму 13 725, 94 грн, від 25.01.2022 № 2620 на суму 13 692, 53 грн, від 10.02.2022 № 9844 на суму 13 571, 32 грн, від 11.03.2022 № 14403 на суму 13 221, 90 грн, від 12.04.2022 № 21303 на суму 13 328, 90 грн, - ТОВ «ОТП Лізинг» листом від 16.06.2022 вих. № 52/06/ю направило позивачу повідомлення про розірвання з 27.06.2022 договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL та повернення предмета лізингу протягом 10-ти робочих днів з дня припинення (розірвання) договору;
- листом від 07.07.2021 вих. № 451 відповідач повідомив позивача про наявну в останнього заборгованість за спірним договором у сумі 94 171, 48 грн, у зв`язку з чим просив в найкоротший термін забезпечити виконання зобов`язань у порядку, встановленому таким договором і законодавством;
- у подальшому відповідач склав та направив позивачу рахунок від 12.07.2022 № 36953 на оплату коштів у сумі 107 076, 32 грн (з урахуванням суми лізингових платежів за липень 2022 року) у строк до 25.07.2022;
- на підставі рахунку від 12.07.2022 № 36953 позивач сплатив 25.07.2022 на користь відповідача кошти в сумі 94 171, 48 грн (сума заборгованості за спірним договором з урахуванням лізингових платежів за червень 2022 року), що підтверджується наявною в матеріалах справи № 910/10490/22 копією платіжного доручення від 25.07.2022 № 1741 з призначенням платежу: «відшкодування частини вартості предмета лізингу згідно графіку № 7006-AR-FL/1 договір фін. лізингу № 7006-AR-FL від 13.07.2020, у т.ч. ПДВ 20% - 15 695, 25»;
- 15.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 356 про вилучення та повернення від лізингоодержувача - позивача на користь лізингодавця - відповідача автомобіля марки «Реugeot 508», державний номерний знак: НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , що був переданий у користування на умовах фінансового лізингу за договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL, у зв`язку з невиплаченою в строк (простроченою) заборгованістю за місячними платежами та штрафними санкціями в загальному розмірі 67 540, 59 грн (станом на 14.07.2022);
- на підставі відповідного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П.: 03.08.2022 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5; 04.08.2022 - складено акт про вилучення та передачу майна стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_5; 05.08.2022 - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_5 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (виконавчого напису нотаріуса).
Поряд з тим у постанові Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 у справі № 910/10490/22 зазначено, що:
- у спірному випадку дії відповідача не відповідають принципу добросовісності, оскільки відповідач спочатку (17.06.2022) направляє позивачу повідомлення про розірвання договору, проте після повернення такого листа з відміткою про неотримання його позивачем «за закінченням терміну зберігання»), звертається до позивача з листом від 07.07.2022 вих. № 451, яким повідомляє про наявну заборгованість за чинним договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL та необхідність сплати заборгованості у найкоротший термін, виставляє відповідний рахунок на оплату, а потім звертається до приватного нотаріуса, вказуючи про розірвання договору;
- проаналізувавши зміст листа відповідача від 07.07.2022 вих. № 451, колегія суддів встановила, що останній не містить жодних посилань на те, що такий договір є розірваним з 27.06.2022 та що позивач має здійснити сплату лізингових платежів саме відповідно до п. 7.4 договору, тоді як відповідний лист містить посилання на норми зобов`язального права щодо обов`язковості виконання взятих на себе сторонами зобов`язань за договором, нагадування, що «у відповідності до положень договору, на його чинність не впливають будь-які обмеження або навіть неможливість користування об`єктом лізингу…», повідомлення про невиконання лізингоодержувачем саме зобов`язань щодо сплати лізингових платежів за договором, а не несплату платежів за фактичне користування предметом лізингу після розірвання договору, наголошення на настання можливих наслідків у вигляді права лізингодавця достроково в односторонньому порядку розірвати (відмовитись) від договору у разі невиконання лізингоодержувачем взятих зобов`язань;
- відповідно, зміст листа відповідача від 07.07.2022 вих. № 451 та дії останнього щодо виставлення рахунку саме із посиланням на графік лізингових платежів згідно спірного договору та прийняття відповідачем оплати від позивача саме в рахунок сплати лізингових платежів згідно графіку, свідчать фактично про визнання ним самим чинності договору станом на 07.07.2022 та подальшу суперечливу поведінку, що проявилася у поданні до приватного нотаріуса заяви про вчинення виконавчого напису, відтак позивач, сплачуючи лізингові платежі, обґрунтовано розраховував на те, що такий договір є чинним.
До того ж зі змісту мотивувальних частин рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі № 910/14204/24, якою таке рішення місцевого господарського суду (про відмову у задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «Метакон.» за укладеним між вказаними юридичними особами договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL 435 406, 88 грн) залишено без змін, випливає, що:
- позивач сплатив відповідачу за спірним договором грошові кошти в загальному розмірі 435 406, 88 грн, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії: платіжних доручень від 20.07.2021 № 75 на суму 14 500, 00 грн, від 20.07.2021 № 78 на суму 188, 58 грн, від 04.06.2021 № 36 на суму 14 384, 01 грн, від 31.05.2021 № 34 на суму 189, 38 грн, від 26.05.2021 № 32 на суму 12 600, 00 грн, від 07.04.2021 № 3 на суму 15 000, 00 грн, а також банківських виписок по рахунку відповідача в АТ «Укрсиббанк» за періоди: з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022;
- на час розгляду цього спору в матеріалах справи відсутні докази розірвання спірного правочину сторонами чи відмови від нього в односторонньому порядку (як з боку лізингоодержувача, так і лізингодавця) у встановленому договором та чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством порядку;
- позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факту неналежного виконання ним своїх зобов`язань за спірним договором у частині повного та своєчасного внесення лізингових платежів за графіком у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року, тоді як така обставина також не була спростована під час вирішення спору в справі № 910/10490/22;
- докази оплати позивачем усієї суми заборгованості за спірним договором до моменту вилучення предмета лізингу (04.08.2022) у матеріалах означеної справи відсутні.
Відтак під час розгляду справ № 910/10490/22 та № 910/14204/24 було встановлено, зокрема, обставини чинності спірного договору станом на момент вирішення таких спорів, користування позивачем об`єктом лізингу за договором з 22.07.2020 по 04.08.2022 та наявності у позивача згідно такого правочину заборгованості.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.
Тобто суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами, а правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу, але також і сприяє додержанню процесуальної економії в новому процесі.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судовими рішеннями у справах № 910/10490/22 та № 910/14204/24 обставини стосовно чинності спірного договору станом на момент вирішення таких спорів, користування позивачем об`єктом лізингу за договором з 22.07.2020 по 04.08.2022 та наявності у позивача згідно такого правочину заборгованості є преюдиційними для розгляду означеної справи у розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України і повторному доказуванню не підлягають.
Приписами ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1-3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. 
Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР у чинній станом на дату укладення спірного договору редакції, оскільки згідно з п. 2 розд. ІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04.02.2021 № 1201-IX відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За змістом ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 14, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема: своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.
Лізингодавець має право, зокрема: відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов`язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором лізингу.
Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:
а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;
б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;
в) компенсацію відсотків за кредитом;
г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
Лізингоодержувач протягом строку лізингу несе витрати на утримання предмета лізингу, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР визначені порядок та умови відмови сторонами від договору лізингу. Зокрема, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Аналогічні положення містяться у пп. 7.9 та 7.10 спірного договору.
Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР).
Положеннями ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов п. 7.4 спірного договору у випадку вилучення лізингодавцем предмета лізингу, зобов`язання лізингоодержувача по сплаті майбутніх лізингових платежів припиняються з дня вилучення предмету лізингу. Несплачені лізингові платежі та інші платежі згідно з договором підлягають сплаті лізингодавцю протягом трьох робочих днів з дня вилучення предмета лізингу. Вилучення предмета лізингу не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх несплачених платежів до дати вилучення предмета лізингу, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми комісій, штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.
У п. 7.5 спірного договору вказано, що якщо лізингоодержувач протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання від лізингодавця письмового повідомлення про вилучення предмета лізингу усуне порушення, визначені пунктом 7.1 (з підпунктами) цього правочину, то лізингоодержувач має право на:
- викуп предмета оренди на умовах, погоджених з лізингодавцем;
- продовження користування предметом лізингу на умовах цього договору за умови сплати штрафних санкцій і відшкодування збитків (за їх наявності).
Умовами п. 9.2.1 спірного договору визначено, що за порушення обов`язку з своєчасної оплати платежів, передбачених цим договором та / або чинним законодавством України, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від загальної суми всієї простроченої заборгованості, яка існує на момент нарахування пені за платежами за кожен день прострочення. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та / або чинним законодавством України, припиняється через вісімнадцять місяців від дня коли сплата мала відбутися. Сплата пені не звільняє лізингоодержувача від обов`язків за цим договором. 
Як випливає із встановлених судами в межах справ № 910/10490/22 та № 910/14204/24 обставин, а також наявних в матеріалах цієї справи копій платіжних доручень та банківських виписок, позивачем було сплачено лізингові платежі за спірним договором лише до червня 2022 року, тоді як, з огляду на вилучення предмета лізингу 04.08.2022, ТОВ «ПВК Арсенал» було зобов`язане проводити відповідні платежі також за липень та 4 дні серпня 2022 року.
В матеріалах означеної справи відсутні докази того, що після останнього платежу за спірним договором на суму 94 171, 48 грн позивач здійснював ще оплати, що свідчить про неповне виконання скаржником свого обов`язку з оплати лізингових платежів.
Водночас судова колегія також звертає увагу, що сплата ТОВ «ПВК Арсенал» компенсаційних платежів за порушення ПДР не відноситься до вартості предмета лізингу згідно умов спірного договору. 
Отже, беручи до уваги положення договору фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL, у позивача відсутні правові підстави як для викупу предмета оренди, так і для продовження користування предметом лізингу.
Згідно із ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.
З огляду на викладене, оскільки у ТОВ «ПВК Арсенал» наявна заборгованість за спірним договором по фінансовим платежам, зокрема, за липень і декілька днів серпня 2022 року, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не дивлячись на скасування у судовому порядку виконавчого напису, на підставі якого було вилучено у позивача предмет лізингу за договором фінансового лізингу від 13.07.2020 № 7006-AR-FL, відповідач в порядку ст. 594 ЦК України мав право на утримання предмета лізингу до виконання скаржником своїх обов`язків зі сплати лізингових платежів.
Як вже було зазначено судовою колегією вище, за умовами п. 7.9 спірного договору лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30-ти робочих днів.
Беручи до уваги обставини вилучення відповідачем у позивача предмета лізингу та наявності у ТОВ «ПВК Арсенал» як станом на день вилучення автомобіля, так і по цей день заборгованості згідно спірного договору з оплати лізингових платежів, - ТОВ «ОТП Лізинг» в порядку ст. 594 ЦК України правомірно утримує предмет лізингу за таким договором та, відповідно, не зобов`язане повертати його позивачу до моменту погашення останнім боргу.
Таким чином Господарський суд міста Києва дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що з боку відповідача відсутнє порушення щодо строків передачі позивачу предмета лізингу за спірним договором, а тому у останнього не виникло право для одностороннього розірвання договору на підставі його п. 7.9.
З огляду на відсутність у ТОВ «ПВК Арсенал» права на розірвання спірного договору на підставі його п. 7.9, вимога позивача про повернення сплачених за цим договором коштів є передчасною, відтак її правомірність не досліджуватиметься апеляційним судом.
З урахуванням всього наведеного вище колегія суддів зазначає, що викладені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що не є самостійною підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ПВК Арсенал» про стягнення коштів у сумі 537 309, 08 грн.
Приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).
При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Під час ухвалення цієї постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів учасників справи колегія суддів зазначає, що останні були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на наведене та враховуючи те, що доводи позивача про порушення Господарським судом міста Києва норм права при прийнятті оскаржуваного рішення суду у цій справі не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений судовий акт відповідає вимогам закону, а отже, підстави для його скасування відсутні.
Згідно із ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
У зв`язку із залишенням без змін рішення місцевого господарського суду, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВК Арсенал» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13614/25 залишити без змін.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 01.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді Р.М. Колесник

О.М. Сковородіна