Справа № 161/6319/24 
Провадження № 2/161/606/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Олексюка А.В.,
при секретарі судових засідань – Опальчук А.А.,
за участю позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Москвичова С.І.,
відповідачки – ОСОБА_2 ,
представниці відповідачки – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Москвичова Сергія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно набуте в шлюбі, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно набуте в шлюбі.
Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2023 (справа №161/13832/23) розірвано шлюб між сторонами; у шлюбі народилися двоє дітей, спільне проживання фактично припинено з 2020 року.
Після розірвання шлюбу позивач змінив місце проживання та набув у власність однокімнатну квартиру в м. Луцьк на підставі договору купівлі-продажу майнових прав.
Станом на 16.05.2023 року позивач здійснив оплату вартості квартири згідно умов договору купівлі-продажу майнових прав та додаткової угоди до нього в розмірі 430 378,08 грн.
07.06.2023 року позивач набув у власність новозбудовану однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав N? 85/6-ДТ-МП від 20.08.2021 року.
Вказує, що оскільки спірне майно було набуте виключно за рахунок коштів отриманих позивачем від продажу нерухомого майна, яке належало йому на праві особистої приватної власності, сторони погодили, що це майно, загальною вартістю 465 628,08 грн, є особистою приватною власністю позивача, оскільки придбане за його власні кошти, проте після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася від попередньої домовленості.
А тому просив суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житлове приміщення – однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з відповідачки судові витрати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 
22.04.2024 на адресу суду надійшов відзив, обґрунтований тим, що у шлюбі за спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_3 , які зареєстровані за Позивачем у червні 2023 року. Це майно є спільною власністю, оскільки купувалося для доньки за рахунок сімейного бюджету, а не за особисті кошти позивача. Твердження позивача про купівлю майна за особисті кошти від продажу власної нерухомості є безпідставним і не підтвердженим доказами. Спірне майно було придбане за рахунок спільного сімейного бюджету та безпосередньої фінансової участі відповідачки. Просила в задоволенні позову відмовити.
22.04.2024 відповідачка ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 травня 2024 року у справі прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом адвоката Москвичова Сергія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно набуте в шлюбі та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя обгрунтований тим, що у період шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_4 , техприміщення №п020 (м. Луцьк, вул. Привокзальна, 10-Г) та автомобіль Volkswagen Passat (д.н.з. НОМЕР_1 ), які є об`єктами спільної власності. Через відсутність згоди щодо поділу спільного майна та невизнання ОСОБА_1 її права власності, просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя, в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 , припинити право спільної сумісної власності подружжя на новозбудовану однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та технічне АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 в розмірі 217 867,07 грн та стягнути судові витрати в розмірі 11 983,14 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2024 призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу.
27.08.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_6 про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог, яка прийнята судом, згідно якої позивач доповнює позовні вимоги щодо поділу 5/10 часток квартири АДРЕСА_5 , які є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки майно не ділиться в натурі, а позивач припинив ним користуватися, він заявляє право на свою 1/4 частку вартістю 494 021,25 грн. Оскільки виділ частки в натурі неможливий, позивач погоджується на отримання грошової компенсації за свою частку, що припиняє його право власності. Просив суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ідеальної частки у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_5 в розмірі 494 021,25 гривень.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2024 року у зв`язку із заявою представника позивача ОСОБА_7 про відвід експерта було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2024 призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2025 у зв`язку з поверненням з Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріалів справи та ухвали про призначення експертизи без виконання провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Москвичов С.І. пояснили, що позивач придбав спірну квартиру та технічне приміщенням, уклавши договори купівлі-продажу майнових прав з ТОВ «ЖК ДРІМ ТАУН» N? 85/6-ДТ-МП від 20.08.2021 - на квартиру N? 85 та N? 33/6 - ПП від 19.12.2022 року на технічне приміщення, а саме квартири АДРЕСА_6 , яка отримана в дар у 2011 році; та дві земельні ділянки в с. Веснянка Ківерцівського району, які набуті в порядку безоплатної приватизації землі. В період 2020-2021 років Позивач продав вище зазначене нерухоме майно, загальна сума виручених коштів від продажу якого, склала 413 772,00 грн. Мати позивача ОСОБА_8 подарувала йому 29 500 грн., отриманих нею від продажу її власної земельної ділянки, проданої 11.05.2019 року. Загальна сума особистих коштів позивача склала 443 272,00 грн. Вказують, що оскільки згода відповідачки на розпорядження коштами в договорах відсутня, суд має встановити фактичне джерело їхнього походження, зокрема врахувати 154 042,14 грн спільних коштів від продажу попередньої квартири АДРЕСА_7 . З огляду на це, вважають, що позов підлягає частковому задоволенню: за позивачем слід визнати 66/100 часток у спірній квартирі, а за відповідачкою — 34/100 часток а також стягнути з відповідачки грошову компенсації вартості частки квартири АДРЕСА_5 в розмірі 494 021 гривень. Щодо зустрічного позову пояснили, що сума грошової компенсації в розмірі половини вартості КТ3 – Volkswagen Passat, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , яку позивачка за зустрічним позовом хоче стягнути відповідача має бути зменшена з 217 867,07 грн. до 177 833,68 грн, згідно висновку експерта ОСОБА_9 .
Відповідачка  ОСОБА_4 та її представниця адвокатка Спіріна Ю.П. — у судовому засіданні пояснили, що позивачем було занижено дійсну вартість квартири АДРЕСА_8 , яка фактично становить 854 728 грн, а не 430378,08 грн. Водночас відповідачка в повному обсязі визнає позовні вимоги в частині виплати позивачу грошової компенсації за його 1/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_5 в розмірі 494 021,25 грн та підтверджує свою готовність до її сплати. Зустрічний позов підтримує, просить задовольнити.
Заслухавши в судовому засіданні думки сторін, представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд дійшов наступного висновку.
Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України).
Отже, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Стаття 57 СК України визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч.7 ст.57 СК).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору- інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст.65 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 СК).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно з п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_4 , 20.12.2025 ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_2 (Том 2 а.с. 208).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2023 року, справа №161/13832/23, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 26.10.2023 року (Том 1 а.с.9).
На підставі Договору купівлі-продажу майнових прав N?85/6-ДТ-МП від 20.08.2021 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖК Дрім Таун» придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Том 1 а.с.10-14).
05.04.2023 року між тими ж сторонами, укладено Додаткову угоду до Договору купівлі- продажу майнових прав N? 85/6-ДТ-МП від 20.08.2021 року. 
Згідно довідки ТОВ «ЖК Дрім Таун»№222 від 16.05.2023, ОСОБА_1 здійснив оплату в сумі 430 378,08 грн за 44,4 кв. м загальної площі квартири, що знаходиться на 3 поверсі (Том 1а.с.15).
07.06.2023 року державним реєстратором Боратинської сільської ради Луцького району Денисюк А.С. здійснена державна реєстрація речових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за позивачем, реєстраційний номер 2747280807080 (Том 1 а.с.18).
Згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №33/6 - ПП від 19.12.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖК Дрім Таун», було придбано технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (35250,00 грн) (Том 1 а.с.19-24).
21.06.2023 року державним реєстратором Боратинської сільської ради Луцького району Денисюк А.С. здійснена державна реєстрація речових прав на технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 також за ОСОБА_1 (Том 1 а.с.27)
10.09.2019 року на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. (реєстраційний N? 1525), ОСОБА_1 відчужив належну йому квартиру АДРЕСА_6 за ціною 370 тисяч гривень (Том 1а.с.28-29).
15.11.2021 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Михальчук Л.В. (реєстраційний N? 1996), ОСОБА_1 відчужив належну йому в порядку приватизації земельну ділянку, кадастровий номер 0721883600:05:000:1089 площею 0,005 га розташовану за адресою: АДРЕСА_9 за ціною 21 886,00 гривень (Том 1а.с.30-31).
15.11.2021 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Михальчук Л.В. (реєстраційний N? 1995), позивач відчужив належну йому в порядку приватизації земельну ділянку (розпорядження Ківерцівської райдержадміністрації від 12.02.2008 року N? 60), кадастровий номер 0721883600:05:000:1088 площею 0,005 га розташовану за адресою: АДРЕСА_10 за ціною 21 886,00 гривень (Том 1 а.с.32-33).
Одна друга ринкової вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 20.03.2024 року становить 543 365, 00 грн, ринкова вартість квартири – 1086730 грн, а вартості технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.03.2024 року становить 18 236,00 грн., а загальна вартість – 36 472 грн, що підтверджується Висновком експерта про вартість об?єкта оцінки від 20.03.2024 (Том 1а.с.37-107).
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2021 року, квартира АДРЕСА_11 була продана ОСОБА_1 на що ОСОБА_5 надавала згоду 11.08.2021 (Том 2 а.с.220-224).
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.05.2007 р. ОСОБА_5 було відчужено у селі Струмівка об`єкт нерухомості є особистою власністю продавця (Том 2 а.с.225).
ОСОБА_5 надавала заяву-згоду на відчуження майна, а саме земельної ділянки у селі Струмівка від 24.07.2019 р. (Том 2 а.с.227)
Свідок ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не мав власного житла. За словами свідка, квартира по АДРЕСА_12 була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу попереднього нерухомого майна по АДРЕСА_13 , а також фінансової допомоги матері ОСОБА_1 , яка надала гроші від продажу власних земельних ділянок
Свідок ОСОБА_8 надала пояснення, що для придбання квартири по АДРЕСА_14 . Привокзальній вона передала ОСОБА_1 кошти в сумі 10 200 доларів США, отримані нею від продажу власних земельних ділянок. Крім того, на купівлю вказаного майна були спрямовані 17 000 доларів США від продажу квартири по АДРЕСА_13 та кошти від реалізації у 2015 році двох земельних ділянок у с. Струмівка, що належали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що квартира по АДРЕСА_12 купувалася як житло для неї. Свідок підтвердила, що придбання цього нерухомого майна здійснювалося за рахунок спільних коштів обох батьків
Щодо позовних вимог, що стосуються квартири АДРЕСА_1 та на технічного приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Суд дослідив посилання позивача на те, що спірна квартира АДРЕСА_15 є його особистою приватною власністю, оскільки були придбані за кошти від продажу його дошлюбного майна, а саме квартири АДРЕСА_6 та двох земельних ділянок в с. Веснянка Ківерцівського району, загальна сума виручених коштів від продажу якого, склала 413 772,00 грн, та коштів, отриманих в дар від його матері в розмірі 29 500 грн.
Відповідачка вказала, що в період придбання спірних об`єктів вона працювала в ТОВ «Волиньелектрозбут» та отримувала дохід, який спрямовувався до сімейного бюджету, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідною довідкою про заробітну плату. На підтвердження факту її безпосередньої фінансової участі у придбанні майна надала суду платіжні інструкції щодо оплати за технічне приміщення згідно з договором №33/6-ПП.
Статтею 78 ЦПК України визначено поняття допустимості доказів.
Згідно з положеннями частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
Належні докази того, що ОСОБА_1 на придбання цієї квартири використав особисті кошти, в матеріалах справи відсутні.
Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виходячи із змісту ч.5 ст. 719 ЦК України, ст. 78 ЦПК України щодо дарування грошей ОСОБА_8 синові – ОСОБА_1 в особисту власність, є неналежними доказами. 
Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає доводи позивача безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Позивач зазначає, що за період 2021-2023 років він сплатив на придбання даного нерухомого майна 465 628,08 грн, однак хоча й позивач вказує на наявність у нього особистих коштів у сумі 443 272,00 грн, однак він не надав суду належних доказів того, що саме ці кошти були збережені та використані безпосередньо для оплати за договорами з ТОВ «ЖК Дрім Таун».
Суд зауважує, що розрахунки здійснювалися траншами протягом тривалого періоду (три роки). За цей час позивач та відповідачка перебували у шлюбі, вели спільне господарство та мали спільні доходи. Факт здійснення платежів позивачем не є достатнім доказом використання саме його особистих коштів, оскільки за час шлюбу кошти на рахунках подружжя (зокрема заробітна плата чи інші доходи) вважаються спільними.
Крім того, позивачем не було доведено, що протягом 2020-2023 років його особисті кошти зберігалися відокремлено від сімейного бюджету.
Таким чином, позивачу не вдалося спростувати презумпцію спільної сумісної власності подружжя. Його посилання на продаж майна у 2020-2021 роках як на єдине джерело походження коштів для інвестиції в новобудову суд оцінює критично та визнає недоведеними. Відтак, спірне майно підлягає визнанню об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому вимога ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_15 об?єктом спільної сумісної власності подружжя, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ідеальної частки у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_5 в розмірі 494 021,25 гривень, суд зазначає наступне.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, на підставі договору купівлі-продажу укладеного 24.10.2011 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В. (реєстраційний N? 6026), ОСОБА_13 набула право власності на 5/10 ідеальних часток квартири АДРЕСА_5 ( реєстраційний номер майна 21829761) ( Том 2 а.с. 18-20).
Вартість половини 5/10 ідеальних часток квартири АДРЕСА_5 або ідеальна частка у спільній частковій власності на цю квартиру, яка належить ОСОБА_1 , відповідно до висновку від 13.08.2024 року становить 494 021,25 грн.
Отже, судом встановлено, що 5/10 ідеальних часток квартири АДРЕСА_5 , згідно зі ст. 60 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи рівність часток (ст. 70 СК України), частка кожного становить 1/4 (або половину від 5/10). Зважаючи на висновок про оцінку від 13.08.2024 року, вартість частки Позивача складає 494 021,25 грн. Оскільки сторони дійшли згоди щодо способу поділу, вимога про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в зазначеному розмірі підлягає задоволенню.
Що стосується транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.
Транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , даний транспортний засіб зареєстрований 03.07.2021 року на ОСОБА_1 (Том 1 а.с.171).
Встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний та зареєстрований на ім`я одного з подружжя у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки презумпція спільності майна Позивачем не спростована.
Відповідно до положень ст. 183 Цивільного кодексу України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Оскільки автомобіль є технічно складною та неподільною річчю, його фактичний поділ у натурі між сторонами є неможливим.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Своєю чергою, ст. 71 СК України встановлює, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
За таких обставин, враховуючи приписи ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя, суд приходить до висновку, що зазначений автомобіль підлягає поділу шляхом визнання за кожною зі сторін права власності на 1/2 ідеальну частку транспортного засобу, що забезпечить баланс інтересів сторін у разі його подальшої реалізації або використання.
При визначенні вартості вказаного автомобіля суд дослідив надані сторонами докази, а саме:
-висновок експерта, поданого ОСОБА_5 , №CE-19/103-24/4943-АВ виданого Волинським НДЕКЦ МВС від 16.04.2024 року, середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, без врахування коефіцієнту на пошкодження та пробігу станом на дату проведення експертизи складає 425 734,14 грн.(Том 1 а.с.176-177);
-висновок судового експерта Гуль В.І. №45 від 29.04.2025, поданий представником позивача ОСОБА_7 , згідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату оцінки 22.04.2025 року становила 355 667,36 грн (Том 2 а.с. 98-142).
Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_9 надав пояснення щодо проведеного дослідження. Він зазначив, що замовником експертизи виступив ОСОБА_1 . Визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу марки Volkswagen Passat (д.н.з. НОМЕР_1 ) здійснювалося із застосуванням комбінованого витратно-порівняльного методу. Такий підхід був обраний з урахуванням виявлених на автомобілі механічних пошкоджень, що безпосередньо вплинули на підсумкову оцінку об`єкта.
Суд надає перевагу саме висновку судового експерта Гуль В.І. №45 від 29.04.2025, оскільки відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи, а застосований експертом ОСОБА_9 комбінований (витратно-порівняльний) метод при визначенні вартості транспортного засобу вважає обґрунтованим.
Окрім того, висновок, поданий адвокатом Моквичовим С.І., містить оцінку станом на квітень 2025 року, він найбільш точно відображає актуальну ринкову вартість транспортного засобу на момент судового розгляду, порівняно з висновком НДЕКЦ річної давнини.
Таким чином, суд визначає дійсну вартість автомобіля «Volkswagen Passat» у розмірі 355 667,36 грн, а вартість 1/2 частки, на яку має право кожен із подружжя, становить 177 833,68 грн.
Згідно із ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 49, 51, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 109, 197, 198, 200, 206, 247, 259, 2 3, 264, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов адвоката Москвичова Сергія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно набуте в шлюбі – задовольнити частково.
Визнати 5/10 (п`ять десятих) частки квартири АДРЕСА_5 ,загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м - об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості (однієї четвертої) частки у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_5 в розмірі 494 021 (чотириста дев`яносто чотири тисячі двадцять одна) гривня 25 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4 940 (чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень 21 коп.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя – задовольнити частково.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Визнати технічне приміщення п020 загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Визнати транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 - об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (VIN): НОМЕР_2 в розмірі 177 833 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять три) гривні 68 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 8 437 (вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривень 50 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_16 , РНОКПП – НОМЕР_6 .
Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_17 , РНОКПП – НОМЕР_7 .
Повний текст рішення виготовлено 01.05.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк