15.05.26
33/812/217/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 467/498/26
Номер провадження: 33/812/217/26 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.5 ст. 126 КУпАП
ч.1 ст. 130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участю: захисника – адвоката Вишневського А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП, 
в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638965 від 12 квітня 2026 року, ОСОБА_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній,30 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820, результат якого склав 0,67 ‰. Водій порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638975 від 12 квітня 2026 року ОСОБА_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. Протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП (постанова серії ЕНА № 6709639 від 22 лютого 2026 року). Водій порушив вимоги п.2.1 ПДР. Дії водія кваліфіковано за ч.5 ст. 126 КУпАП.
Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, 30 квітня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Вишневський А.А. подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначав, що судом першої інстанції не були взяті до уваги заперечення ОСОБА_1 озвучені ним під час розгляду справи. ОСОБА_1 не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, а лише визнав що дійсно перебував о 20 год. 50 хв. в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 на місці водія автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , можливо трохи випившим. 
Зазначені обставини ОСОБА_1 не заперечувались, однак він не погоджувався, і вину свою не визнавав у тому, що саме він керував автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції о 20 год. 50 хв. в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30. В цій частині рішення суду першої інстанції, не є вмотивованим, оскільки суд не в повній мірі почув доводи ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 пояснював, що підтверджується також відеозаписом, який є в матеріалах справи, що о 20 год. 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 він їхав разом з дружиною та своїм знайомим, на автомобілі Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, знайомий керував Т3, і фактично зупинив його о 20-50, за вимогою поліції. ОСОБА_1 після зупинки ТЗ вийшов з нього та пересів на місце водія, оскільки вважав, що це його авто то і всі питання з поліцією повинен вирішувати саме він.
Наголошує, що знайомий ОСОБА_1 зупинив авто і пересів на заднє місце, а ОСОБА_1 , пересів на переднє та почав шукати документи, і в цей час до нього підійшли працівники поліції.
ОСОБА_1 , одразу почав питати працівників поліції, чому вони підійшли до нього та пояснив що він пересів на місце водія, а не керував транспортним засобом, однак працівники поліції, повідомили йому щоб він не вигадував, а оскільки саме він перебуває за кермом, то і він має нести відповідальність. Цей діалог не потрапив на камеру, оскільки працівники поліції не зняли момент зупинки транспортного засобу та початок розмови з водієм, ймовірно з метою виконання планів по протоколюванню правопорушень за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому захисник звертає увагу суду на те, що працівники поліції, на яких лежить обов?язки надавати докази про вчинення особою адміністративного правопорушення, не надали доказів зупинки транспортного засобу на свою вимогу, та не надали доказів того що на момент зупинки автомобіля саме ОСОБА_1 , ним керував, а не інша особа.
На переконання захисника, такі дії працівників поліції порушують законодавство України, яке вимагає саме безперервність відео фіксування правопорушення, і зроблено з метою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Те що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і відповідно не зупиняв його на вимогу працівників поліції, а керувала інша особа, може підтвердити він сам, а також свідки та дружина.
Захисник наголошує, що відеозапис не містить доказів того, що саме ОСОБА_1 керував 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Натомість перебування ОСОБА_1 за кермом припаркованого автомобіля з вимкненим двигуном не може слугувати доказом того, що саме він керував вказаним автомобілем.
Інші докази окрім відеозапису, а саме протоколи про адміністративні правопорушення за ч.5 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП складені на підставі власного розуміння працівниками поліції зручної їм версії подій. Ці протоколи були складені на підставі первинних доказів, серед яких є лише відеозапис, який не містить тієї інформації про яку зазначали працівники поліції у своїх протоколах.
Крім цього, адвокат Вишневський А.А. вказує на те, що у працівників поліції були відсутні підстави зупинки транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 та докази правомірності такої зупинки, а тому така зупинка вважається незаконною та не може створювати будь - яких правових наслідків за принципом отруєних плодів отруєного дерева.
До того ж, адвокат звертає увагу на те, що оголошена ОСОБА_1 причина зупинки - є орієнтування, що багато автомобілів їздять в стані алкогольного сп?яніння не є законною вимогою, оскільки автомобілі це механізми і вони не можуть знаходитись в стані алкогольного сп?яніння.
На думку захисника такі дії працівників поліції не є законними, а тому вони не можуть породжувати подальших законних вимог до особи.
Захисник вважає, що в силу доктрини «плодів отруєного дерева» та з огляду на те, що обвинувачення має ґрунтуватись виключно на законних діях поліцейських здійснення (ст. ст. 1 7 КУпАП, ст. 8 Закону України «Про національну поліцію»), незаконні дії поліцейських щодо зупинки автомобіля роблять й не законними подальші вимоги поліцейських до такого водії щодо необхідності пройти огляд на стан сп?яніння, а тому, відмова водія від незаконної пропозиції пройти огляд на стан сп?яніння з причин його незаконної зупинки не може бути караною за ст. 130 КУпАП. Аналогічно не може вважатись законним огляд водія на стан сп?яніння у випадку незаконної зупинки. 
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час судового засідання повідомлений апеляційним судом своєчасно в установленому законом порядку. 
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Вишневський А.А. вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката Вишневського А.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов вірного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП, викладених в оскаржуваній постанові суду.
З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується в повному обсязі з огляду на таке.
Правила дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1).
Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», зокрема, визначено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638975 від 12 квітня 2026 року ОСОБА_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. Протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП (постанова серії ЕНА № 6709639 від 22 лютого 2026 року). Водій порушив вимоги п.2.1 ПДР. Дії водія кваліфіковано за ч.5 ст. 126 КУпАП (а.с.10).
Частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Так, в матеріалах справи міститься копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6709639 від 22 лютого 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн (а.с.11).
Таким чином, ОСОБА_1 12 квітня 2026 року повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відтак, у його діях наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
З урахуванням встановлених обставин та наявних в матеріалах справи доказів, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є обґрунтованим.
Крім того, 12 квітня 2026 року о 21 год 40 хв поліцейським СРПП ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Волошиним О.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638965 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).
За положеннями пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2, 3, 6, 7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638965 від 12 квітня 2026 року, ОСОБА_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній,30 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820, результат якого склав 0,67 ‰. Водій порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).
До протоколу додано Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд на стан сп?яніння було проведено у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Результат огляду - позитивна проба 0,67 ‰. З результатами огляду ОСОБА_1 згоден, про що свідчить його підпис (а.с.4).
Також, до протоколу додано чек з приладу Драгер Алкотест 6820 про результати тестування, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп?яніння 12 квітня 2026 року о 21 год 03 хв та отримав результат 0,67 ‰ (а.с.2). 
Апеляційний суд враховує, що обставини фабули адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та норма інкримінованого ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю узгоджуються із дослідженими судом апеляційної інстанції відеозаписами, що містяться на диску.
Відеозаписи, що містяться в матеріалах справи є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на якому зафіксована подія правопорушення, який суд оцінює в сукупності з іншими долученими до протоколу доказами, які досліджені судом, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказані докази свідчать про те що водій ОСОБА_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Семенівка по вул. Шкільній,3 0 в стані алкогольного сп?яніння. 
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.
При накладенні стягнення на водія, визначенні його виду та розміру, судом першої інстанції дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. ст. 33, 36 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 12 квітня 2024 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 та не був зупинений працівниками поліції, оскільки вказаним транспортним засобом в той момент керував його знайомий, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.
Так, в матеріалах справи міститься диск, доданий працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому містяться відеофайли як з автомобільного відеореєстратору так із нагрудної боді камери працівника поліції.
Ретельно вивчивши всі відеофайли, судом встановлено, що працівники поліції на службовому автомобілі близько 20 год 40 хв рухались позаду автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який в подальшому був ними зупинений. На водійському сидіння знаходися ОСОБА_1 , який жодним чином не тільки не заперечував факту свого керування вказаним транспортним засобом, а й наполегливо цікавився про причину свої зупинки, а також тим, що саме він порушив.
Твердження захисника в апеляційній скарзі, що в дійсності під час зупинки за кермом перебувала інша особа - знайомий ОСОБА_1 , який швидко пересів на заднє сидіння, а водійське зайняв ОСОБА_1 , оскільки є власником транспортного засобу, відеозаписом не підтверджено, а тому апеляційний суд їх відхиляє як голослівні.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не визнавав своє вини саме у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а лише підтвердив, що дійсно перебував о 20 год. 50 хв. в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30 на місці водія автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , можливо трохи випившим, суд розцінює як обраний спосіб захисту, оскільки відеозапис свідчить про те, що на місці зупинки та під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 надав протилежні пояснення.
Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції законодавства України, яке вимагає саме безперервність відео фіксування правопорушення, на увагу суду не заслуговують, оскільки відеофайли, що містяться на диску є послідовними як за часом так і за подіями, які вони фіксують. До того ж, кожне відео фіксує дату та час зйомки, а тому у суді відсутні будь які сумніви щодо того, що якийсь фрагмент події не зафіксовано.
Що стосується, аргументів сторони захисту про неіснуючі причини зупинки транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 12 квітня 2026 року о 20 год 50 хв в с. Семенівка по вул. Шкільній, 30, апеляційний суд не дає оцінку даній обставині, з огляду на те, що згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Істотних порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст.130 КУпАП положень ст. 256 КУпАП, судом апеляційної інстанції не встановлено. 
До того ж, незгода з діями працівників поліції могла бути підставою для оскарження їх дій у визначеному законом порядку. Проте в матеріалах справи відсутні відомості про оскарження правомірності дій поліцейських щодо зупинки вказаного транспортного засобу.
Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Обраний суддею першої інстанції відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, а також положенням ст.36 КУпАП щодо порядку визначення остаточного стягнення за вчинення двох адміністративних правопорушень. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
За такого, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 126 та ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.5 ст. 126 та ч. 1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника Вишневського А.А., апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126  та ч.1 ст.130 КУпАП є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим подану апеляційну скаргу в слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.
Постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко