Єд. унік. № 243/6634/25
Провадження № 2/243/467/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйової О.О.,
за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В.,
представника позивача Щуки О.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. 
Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2021 року (єд. унік. № 243/9772/21, провадження № 2/243/2842/2021) у матері, ОСОБА_1 , були відібрані діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без позбавлення її батьківських прав. 
Згідно розпоряджень керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 11.01.2022 року № № 41, 42 та 43 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дітям було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування.
Згідно розпорядження керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 17.02.2022 року № 279 «Про створення прийомної сім`ї та влаштування до неї на виховання та спільне проживання дітей» трьох дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . 
Мати дитини, ОСОБА_1 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх дітей, не створила належних умов для їх розвитку, та взагалі, більше ніж півроку за час проведення на території Слов`янської міської територіальної громади активних бойових дій та ведення воєнного стану в Україні, жодного разу не поцікавилася, де її діти, не надала допомогу, не телефонувала та не зверталася до відповідних установ з питанням повернення дітей на виховання до родини. Також не зверталася до відповідних органів з питанням встановлення порядку спілкування з дітьми. 
Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дітей, надання їм соціального захисту та подальше їх оформлення, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області просить позбавити батьківських прав громадянку України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до її трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2009 року народження, ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 2021 року народження. 
Представник позивача, Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації, в судовому засіданні наполягала на задоволеннні позову про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав, викладених у позовній заяві. Разом з тим, просила долучити до матеріалів справи заяви дітей, в яких вони зазначають, що не бажають спілкуватися з матір`ю в установлені години по п`ятницям, через її психологічний тиск на дітей.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснила, що вона дуже сильно любить своїх дітей, бажає їх повернути, піклуватися про них, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Додала, що намагалася знайти дітей та встановити з ними контакт, проте їй це не вдалося. Оскільки вона не знала, де і з ким перебувають діти, бо працівники соціальної служби їй не казали. А в соцмережах діти їй не відповідають, заблокували. Психологічного тиску на своїх дітей вона не чинить, намагається розмовляти з ними на буденні теми. Єдине, що просила, спілкуватися з дітьми по відеозв`язку наодинці, без присутності батьків з прийомної родини ОСОБА_14 , бо чує як вони підказують дітям як і що говорити.
Представник відповідача адвокат Керанчук В.Б. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та передчасними. Разом з тим, просив не приймати до уваги, надані позивачем заяви дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки не зрозуміло, як і за яких обставин вони написані, бо дуже багато таких слів, зокрема, «апатія» не притаманні дітям в такому віці.
Допитаний в судовому засіданні 22.04.2026 року ОСОБА_6 у присутності психолога, суду пояснив, що наразі відносини з матір`ю не дуже добрі і йому не хочеться наразі розмовляти з нею, оскільки вона їх покинула, і не знайшла як зв`затися з ними за весь цей довгий час. Також зазначив, що до того часу, коли їх ще не забрали в прийомну родину, він рідко був вдома, часто гуляв з друзями, піклувалась про нього бабуся. ОСОБА_15 давав йому його друг. Їжу готовула як матір, так і бабуся. ОСОБА_16 відвідував, але коли переїхали до ОСОБА_17 (місце мешкання бабусі) трохи походив і перестав. Проживали там разом з матір`ю, бабусею, дідом та батьком (вітчимом). В дитячому будинку їм було важко, а потім з`явилися ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які спочатку спитали їх думку, забрали до себе в родину. Сім`я ОСОБА_14 ставиться до нього з братами дуже-дуже добре: багато розмовляють, цікавляться їхніми вподобаннями, навчанням. Вважає, що рідна матір ОСОБА_20 не заслуговує на шанс поновлення з ними відносин, бо пам`ятає як їм важко було в дитячому будинку. Також підтвердив, що мати намагалась з ним зв`язатись один раз через фейсбук, проте він не відповів. До того ж додав, що до переїзду до ОСОБА_17 вони з мамою проводили багато часу разом, вона піклувалася про них, а потім все змінилося, увага матері зменшилася. На сьогодні бажання проживати разом з матір`ю не має, бажає і надалі проживати в прийомній родині, в Німеччині, оскільки прийомні батьки роблять для них все неохідне, у них все як в нормальній сім`ї. Займається музикою та відвідує спортзал.
Допитаний в судовому засіданні 22.04.2026 року ОСОБА_7 у присутності психолога пояснив, що, коли вони жили в м Слов`янську, то він ходив до дитячого садочку, все у них в родині з мамою було добре, проте, коли вони переїхали до ОСОБА_17 , все змінилося, матері майже весь час не було вдома, він часто почав ходити гуляти, проводив час з рідним батьком, бо з матір`ю вони весь час сварилися та розходилися. В дитячому будинку їм було дуже важко, пробули вони там один рік, багато плакали, думали і сподівалися, що мама їх забере. Проте, цього не трапилося, і їх забрали ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . З цього приводу він був дуже щасливий. В Німеччині відвідує школу, церкву. Прийомні батькі дуже дбайливі, розуміючі. Бажання на нині проживати разом з матір`ю не має, боїться та переживає, що мама знову може залишити їх. Протягом трьох років мати з`вязатися з ними не намагалася, тільки в грудні минулого року (2025 року), вона направила їм запит в друзі, проте він не зміг з нею спілкуватися, заблокував, бо дуже боляче спілкуватися з мамою, це впливає на його нервову систему, бажає залишитися в Німеччині. Планує записатись на футбол.
Допитана в судовому засіданні 22.04.2026 року ОСОБА_13 , яка є прийомною матір`ю ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , наразі не працює, перебувває в декретній відпустці, суду пояснила, що з 2021 року після народження дитини, пішли з чоловіком на навчання, бо вирішили взяти під опіку дітей з дитячого будинку. Вибір свій зупинили на ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Хлопці не заперечували, щоб вони з чоловіком забрали їх до себе. Відносини з хлопцями дуже добрі, багато розмовляють, розмови чесні та відкриті, як з дорослими, нічого один від одного не приховують. Хлопці діляться з нею своїми проблемами, просять поради. Зазначила, що як тільки забрали хлопців, то ОСОБА_21 та ОСОБА_9 погано говорили, читали. Наразі діти навчаються онлайн в українській школі (спочатку навчалися не дуже добре, потім підтягнулися) та ходять до німецької школи, де навчання на достатньому рівні. Перші два роки діти плакали за рідною матір`ю, сумували, але наразі все змінилося. Зі слів дітей вони не бажають повертатися до рідної матері. 
Допитаний в судовому засіданні 22.04.2026 року ОСОБА_12 , який є прийомним батьком ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснив, що в Німечинні офіційно працює в комунальному підприємстві механіком, має гарну заробітну плату, крім того, вони отримують допомогу в Німеччині на дітей, тому коштів на велику родину вистачає. Стосовно дітей надав аналогічні пояснення тим, що надала дружнина. Також додав, що неодноразово всі разом їздили відпочивати за кордон, зокрема, до Хорватії, Греції, вечорами часто готують сосиски, багато розмовляють, кожні півроку діти проходять медогляд. Зі слів дітей, вважає, що вони спілкуватися з матір`ю не бажають, бо після цих розмов вони дуже розгублені та засмучені.
Суд, вислухавши учасників судового провадження, врахувавши пояснення дітей, показання прийомних батьків, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно свідоцтва про народження (актовий запис від 12.01.2010 №16, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області), громадянка України ОСОБА_1 , є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 08.09.2021 № 00032469613, складеного Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відомості про батька дитини ОСОБА_22 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. 
Згідно свідоцтва про народження (актовий запис від 26.06.2013 № 593, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), громадянка України ОСОБА_1 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 08.09.2021 № 00032469928, складеного Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відомості про батька дитини ОСОБА_23 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. 
Згідно свідоцтва про народження (актовий запис від 22.04.2021 № 210, складений Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) громадянка України ОСОБА_1 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 08.09.2021 року №00032469205, виданий Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відомості про батька дитини ОСОБА_23 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.
Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2021 (Єд. унік. № 243/9772/21, Провадження № 2/243/2842/2021) у матері, ОСОБА_1 , відібрані діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до розпорядження керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 11.01.2022 № 42 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Згідно розпорядження керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 11.01.2022 № 41 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 
Відповідно до розпорядження керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 11.01.2022 № 43 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 
Згідно розпорядження керівника Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації від 17.02.2022 № 279 «Про створення прийомної сім`ї та влаштування до неї на виховання та спільне проживання дітей», трьох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
З листа Слов`янської міської військової адміністрації № 01.01-14/10 від 06.01.2026 року вбачається, що протягом чотирьох років (термін протягом якого діти виховуються в сім`ї ОСОБА_14 ) ОСОБА_1 жодного разу не зробила спроб, не зверталася до Служби у справах дітей Слов`янської МВА, до суду з питанням повернення дітей на виховання, не зробила спроб встановити порядок спілкування з дітьми (особисто, за допомогою додатків ВАЙБЕР, ВАТЦАП, інші, не телефонувала), не вітала дітей на дні народження, не надавала спроби матеріально утримувати дітей. Наразі діти називають своєю мамою Віолетту. ОСОБА_24 вони не пам`ятають, та не бажають виховуватися в її родині. Протягом чотирьох років ОСОБА_20 жодної спроби не зробила щодо спілкування з дітьми. 
Вищевказане також підтверджується заявами дітей та батьків з прийомної родини, долученими до вищевказаного листа.
В іншому листі Слов`янської міської військової адміністрації № 01.01-14/212 від 10.02.2026 року зазначено, що сім`я ОСОБА_25 має неофіційні непідтверджені доходи, в квартирі в наявності одяг, взуття, навчальне місце (стіл) тільки для однієї дитини, яка виховується в родині. Крім того, зазначено, що ОСОБА_26 неодноразово пртягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУАП (за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей). Також вказано, що відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.03.2025 року (справа № 243/5342/24) ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дитини, ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від якої відмовилася в пологовому будинку з народження. 
З акту обстеження умов проживання від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що житло розміщене на другому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, санвузла. Всі комунікації в наявності, опалення централізоване. Умови проживання на середньому рівні, кімнати невеликої площі. Необхідна побутова техніка в наявності (пральна машина, холодильник, піч, кімнати мебльовані, є речі особистого вжитку. Санітарно-гігієнічний стан відповідає нормі. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є спальні місця для кожної дитини, місце для навчання одне на всіх, ноутбук один, дитячі речі відсутні. За вищевказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , 1989 року народження (мати), ОСОБА_28 , 2022 року нардження (син) та ОСОБА_29 , 1986 року народження (співмешканець).
З висновку оцінки потреб сім`ї вбачається, що відсутнє офіційне працевлаштування у матері та її співмешканця, а також непідтверджений характер доходів не дають можливості об`єктивно оцінити спроможність сім`ї забезпечити потреби ще трьох дітей у разі їх повернення. Наявних ресурсів в сім`ї достатньо для забезпечення потреб дитини, яка мешкає в сім`ї. Мати забезпечує задоволення базових потреб дитини.
Довідкою КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня №1» № 5 від 16.01.2026 року підтверджено, що ОСОБА_1 психіатрична допомога не надавалсь, відомості про надання психіатричної допомоги в інших психіатричних установах відсутні.
Довідкою КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янськ № 4/106 від 16.01.2026 року підтверджено, що ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою не зверталась.
З листа Слов`янського міського центру соціальних служб вбачається, що психолог, яка приймала участь у спілкувнні дітей з матір`ю, на підставі власних спостережень під час зустрічей, аналізу поведінки сторін та емоційного стану дітей встановила, що взаємодія ОСОБА_1 на даному етапі супроводжується підвищеним емоційним напруженням та має негативний вплив на психологічний стан дітей. Під час спілкування з боку ОСОБА_1 простежуються ознаки емоційного тиску, ігнорування думки дітей, а також використання вивловлювань, що можуть носити характер залякування, що суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Досліджено письмові заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вони не бажають спілкуватися з рідною матір`ю і їм добре в прийомній родині. 
Крім того, досліджені скріншоти, з яких вбачається, що ОСОБА_1 намагалася знайти дітей в соціальних мережах, писала, але відповіді не отримала.
З листа Слов`янського відділу державної виконавчої служи у Краматорському районі Донецької області № 518 від 02.04.2026 року та доданих до неї розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 370638,96 грн (123546,32 грн + 123546,32 грн + 123546,32 грн).
З висновку Органу опіки і піклування Слов`янської міської військової адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 01.01-14/1008 від 23.07.2025 року вбачається, що мати дитини ОСОБА_1 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Не створила належних умов для розвитку дітей. Взагалі, більше ніж півроку за час проведення на території Слов`янської міської територіальної громади активних бойових дій та ведення воєнного стану в Україні, мати жодного разу не поцікавилася, де її діти, не надала допомогу, не телефонувала та не зверталася до відповідних установ з питанням повернення дітей на виховання до родини. Не зверталася до відповідних органів з питанням встановлення порядку спілкування з дітьми. Внаслідок військової агресії російської федерації проти України та проведення активної бойової фази на території нашої громади, сім`ї з дітьми, дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, сім`ї опікунів, патронатні сім`ї були вимушені покинути рідні місця та евакуюватися в більш безпечні регіони України та за кордон. Данила, ОСОБА_21 та ОСОБА_11 разом з прийомною сім`єю також виїхали за межі області, з метою збереження життя та здоров`я дітей. Мати ОСОБА_1 навіть не поцікавилася, чи в безпеці її троє дітей, що вказує на її повну байдужість до життя та здоров`я дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками, тому орган опіки та піклування вважаєза доцільне позбавити ОСОБА_26 батьківських прав по відношенню до її дітей.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно із пунктом 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, Орган опіки та піклування як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 посилався на те, що остання повністю самоусунулась від виховання дітей, протягом чотирьох років не намагалась їх повернути, не зверталась до відповідних служб з питанням повернення дітей, встановлення їх місцезнаходження.
Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
Тобто в такому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.
Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися.
Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року «Ilya Lyapinv. russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.
На перше місце суд ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20).
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд не погоджується із висновком Органу опіки і піклування Слов`янської міської військової адміністрації № 01.01-14/1008 від 23.07.2025 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав, мати не була присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, тому не було можливості з`ясувати причини ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, оскільки у відповідача є ще дитина, і для неї створені всі умови та належний догляд, що також узгоджується з матеріалми справи. 
Перебування дітей за кордоном не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 722/225/23.
Також, суд не враховує доводи позивача щодо наявної заборгованості у відповідача за аліментами, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.
Доводи позивача про те, що мати чинить психологічний тиск на дітей, також не заслуговуються на увагу, оскільки вони ані документально, ані яким іншим чином не підтверджені. Спілкування між матір`ю та дітьми дійсно трохи емоційне, але все це через те, що вони давно не бачились, живуть окремо, що і стало причиною емоцій і переживань під час спілкування.
Щодо доводів позивача про те, що ОСОБА_1 за всі чотири роки жодним чином не цікавилась життям дітей, не шукала їх, також спростуваються матеріалами справи, зокрема, скріншотами з соціальних мереж. Крім того, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, що стало об`єктивною причиною неможливості налагодження відповідачем належного спілкування з дітьми, які у 2022 році були вивезені за кордон прийомними батьками без повідомлення рідної матері про цей факт, що ускладнило вирішенню подібних питань.
До того ж, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що неодноразово в усному порядку зверталася до Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адаміністрації з метою отримання інформації про місцезнаходження її дітей, але інформації про точне перебування дітей не отримала. У 2021 році після відібрання дітей намагалася створити належні умови в будинку для виховання своїх дітей, здійснювала ремонтні роботи, облаштовувала меблями кімнати, але органи опіки та піклування не надавли згоди на повернення дітей у зв`язку з необхідністю здійснення додаткових облаштувань у приміщенні. В подальшому був оголошений воєнний стан, у звязку з чим, відповідач із молодшим сином ОСОБА_28 , 2022 року народження евакуювалася в західну область України, що і стало підставою для ускладнення отримання інформації щодо її дітей і налагодження інформаційного зв`язку з ними.
Суд відноситься критично до заяв дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відсутності бажання спілкування з матір`ю та психологічного тиску на них, оскільки в судовому засіданні діти не висловлювали негативні висловлювання щодо своєї матері, не говорили про психологічний тиск матері після їх спілкування з нею, в їх словах були лише сумні спогади щодо перебування в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей після їх відібрання від матері та образа на матір, що вона їх не забрала додому, що не може бути безумовною підставою для застосування крайніх заходів впливу на матір. Водночас, така поведінка дітей є наслідком певних об`єктивних подій, а саме: тривалих військових дій, що призвело до розриву їх сімейних відносин з матір`ю, що є об`єктивною причиною, яка не дала їх матері встановити сталий зв`язок зі своїми дітьми з метою її реабілітації в очах і серцах дітей. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23).
Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, не доведено саме умислу відповідача на невиконання нею батьківських обов`язків, а не через об`єктивні непереборні обставини, які могли скластися у житті відповідача, тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, на теперішній час неможливо з`ясувати наявність причин та обставин винної поведінки відповідача та наявність/відсутність у неї бажання змінити своє ставлення до дітей, позивачем не доведено умисне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 слід відмовити.
До такого висновку у Постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18, провадження № 61-22933св19, прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій зазначено що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, в судовому засіданні судом з достовірністю встановлено, що відповідач відчуває любов і повагу до своїх дітей, намагається усунути причини, які вплинули на відібраання дітей в неї у 2021 році, а також бажає належним чином виконувати свої батьківські обов`язки відносно своїх троїх дітей, тому суд приходить до висновку, що позивачем не надані належні, допустимі та достовірні докази у розумінні ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу відповідно до положень ст. 164 Сімейного кодексу України.
Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2009 року народження, ОСОБА_10 2013 року народження, та ОСОБА_11 , 2021 року народження, вважає необхідним попередити ОСОБА_1 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо своїх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.
Крім того, суд вважає необхідним покласти на Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків відносно дітей: ОСОБА_9 , 2009 року народження, ОСОБА_10 2013 року народження, та ОСОБА_30 , 2021 року народження.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166 Сімейного Кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона буде позбавлена батьківських прав.
Покласти на Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , своїх батьківських обов`язків відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повний текст рішення суду складений 22 травня 2026 року.

Суддя О.О. Соловйова