Справа № 453/448/26
№ провадження 1-кп/453/147/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого – судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ;
з участю прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із середньою спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, депутатом не являється,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України-

встановив:

ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, в період з 02 січня 2026 року по 17 лютого 2026 року, перебуваючи в кімнаті за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_5 , що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв відносно неї психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 зокрема, викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , зокрема, Сколівським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактами що мали місце 02 січня 2026 року та 17 січня 2026 року.
Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_4 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, продовжуючи свою протиправну поведінку, повторно вчинив психологічне насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.
Зокрема, ОСОБА_4 , 17 лютого 2026 року, приблизно о 02 годині, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, знаходячись у кімнаті житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає колишня дружина ОСОБА_5 , вчинив відносно останньої, психологічне насильство, а саме кричав, ображав її нецензурними словами, чим вчинив на неї психологічний тиск.
Вказаними насильницькими діями ОСОБА_4 тривалий час систематично заподіював своїй колишній дружині ОСОБА_5 психологічні страждання, що виражались у словесних образах, погрозах їй фізичною розправою та приниженні її честі та гідності, що неодноразово викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, а також завдало шкоди її психічному здоров`ю.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч.3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю та пояснив, що дійсно він неодноразово протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за психологічне насильство щодо колишньої дружини. Просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала заяву(вх.№2931 від 16 квітня 2026 року), в якій просить справу слухати у її відсутності. При призначенні покарання покладається на розсуд суду. 
Враховуючи те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 345 КК України, визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши йому положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, взявши до уваги думку потерпілої щодо признячення покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих матеріалів, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії ОСОБА_4 у умисному систематичному вчиненні психологічного насильства відносно особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілого - вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України, оскільки він умисно систематично вчиняв психологічне насильство відносно колишньої дружини, що призвело до психологічних страждань останньої.
Обтяжуючиих вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає. 
Пом`якшуючими вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 66 КК України, суд вбачає його каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимого, а також той факт, що він визнав свою вину, розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні та є пенсіонером.
З урахуванням наведених обставин, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ст. 126-1 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням на певний строк та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, –

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.
Згідно п.2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п.2 ч.1 ст. 91-1 КК України, заборонити ОСОБА_4 перебувати за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 (два) місяці.
Речові докази: - DVD-R диски із відеозаписом із відео по факту вчинення домашнього насильства та слідчого експерименту, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження – залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_6