справа № 619/766/26
провадження № 2/619/888/26

РІШЕННЯ
Іменем України

06 липня 2026 року  м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Коваленко Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/766/26
ім`я (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача:  Плугатирьова Наталія Вікторівна,
відповідач: Дергачівська міська рада,
представник відповідача: Шенькарук Світлана Михайлівна,
вимоги позивача : про визнання права власності на житловий будинок з надвірними
будівлями в порядку спадкування за законом.
Стислий виклад позиції сторін.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, адвокат Плугатирьова Наталія Вікторівна, звернулася до суду зі зміненими позовними вимогами до Дергачівської міської ради, в якому, просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А-1», веренду літ. «а», загальною площею: 60,5 кв.м., житловою площею : 43,0 кв.м., та надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Г», огорожа №1, хвіртка №2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що дідусь позивача - ОСОБА_3 , 1937 р.н. та рідна бабуся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу народили сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , видане 12 квітня 1983 року, актовий запис №151. В свідоцтві про народження зазначені батько ОСОБА_3 ( російською мовою « ОСОБА_5 ») та мати ОСОБА_6 (російською мовою « ОСОБА_7 »). 22 січня 1994 року. ОСОБА_2 уклав шлюб з матір`ю позивача ОСОБА_8 ( до шлюбне прізвище ОСОБА_9 ), який був зареєстрований в Козача-Лопанській селищній раді Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №3. В зареєстрованому шлюбі була народжена дитина – позивач, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , актовий запис №18. В свідоцтві про народження серія НОМЕР_4 батьками зазначені — батько « ОСОБА_2 », мати - ОСОБА_8 . Таким чином, ОСОБА_3 — є рідним дідусем позивача, а ОСОБА_4 є рідною бабусею по батьківській лінії. ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 46 років помер ОСОБА_3 . Козачолопанською селищною радою Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис №55 від 10.03.1983 року. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 №10А), який належав йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19.12.1958 року, посвідчений нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Підопригора М.І.від 18.03.1959 року № 676. За свого життя мій рідний дідусь, ОСОБА_3 , заповіт не складав. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 - залишився його на той момент неповнолітній (13 років) син - ОСОБА_2 . Так, мій батько, постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою разом з померлим - ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується Актом від 16.07.2025р. актом, складеним з участю сусідів - мешканців сел. Козача Лопань, Харківського району, Харківської області. Тобто, мій батько є спадкоємцем за законом, після смерті – ОСОБА_3 , так як фактично вступив в управлення и володіння спадковим майном в силу ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР (1963 года). Таким чином, спадкоємець за законом після смерті мого діда - його син, а мій батько - ОСОБА_2 - прийняв спадщину після ОСОБА_3 , фактом свого неповноліття (13 років) та шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому що постійно проживав разом з померлим батьком - ОСОБА_3 . Інших спадкоємців немає. Тобто, ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець, спадщину після померлого батька ОСОБА_3 , прийняв, оскільки на час смерті був малолітньою особою. ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 46 років помер батько позивача , ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 7 від 10 січня 2017 року. На момент своєї смерті ОСОБА_2 , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За свого життя ОСОБА_2 заповіт не складав. Так, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , є позивач - його донька, ОСОБА_1 та його матір, бабуся позивача - ОСОБА_4 . Інших спадкоємців немає. ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 84 років померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено відповідний актовий запис №15785 від 25 грудня 2024 року. На час своєї смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: в будинку АДРЕСА_2 . Позивач прийняла спадщину після померлої бабусі – ОСОБА_11 , за правом представлення, як онука . Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом - на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: зареєстровано в реєстрі за № 1-686. 17 квітня 2026р. Також , позивач, звернулася до Приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. з питання оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте нотаріус , повідомила, що згідно витягу зі Спадкового реєстру №84907323 від17 квітня 2026 року спадкова справа після смерті її батька не заводилась, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду про що зазначено в вищезгаданій інформаційній довідці. Даний факт було з`ясовано лише у квітні 2026 року, тому позивач звертається до суду із заявою про зміну позовних вимог. Задоволення позову надасть ОСОБА_1 , право на отримання спадщини за законом після смерті її батька, та державної реєстрації права власності на отримане в спадок нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства. 
Від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив , у якому зазначено, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ОСОБА_3 , який є власником будинку АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Згідно довідок старости Козачолопанського старостинського округу від 02.04.2025 року та від 13.02.2026 №693/03-32 разом з ним були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . ОСОБА_2 , який є батьком Позивача, не був зареєстрований разом з померлим ОСОБА_3 . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Відповідно свідоцтва про народження від 10.04.1983 НОМЕР_5 , батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 був син ОСОБА_2 . Батько Позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відповідно до ст. 1217 ЦКУ спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На момент смерті ОСОБА_2 позивач не була зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей з реєстру територіальної громади від 20.05.2026 №13-20/561 позивач з 09.07.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . До нотаріуса позивач з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулась лише у 2026 року, тобто, з пропуском шестимісячного терміну. Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. від 17.04.2026 року №195/01-16, Позивачу було відмовлено в оформленні спадкової справи саме, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк . В позовній заяві Позивачем не обґрунтовано поважність пропуску строку прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 . Таким чином, вважаю, що позовними вимогами про визнання права власності позивач намагається прикрити вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який пропущено без поважних причин. Аналізуючи судову практику можливо зробити висновок, що спадкоємці звертаються до суду із позовами про визнання права власності на спадкове майно переважно через: відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем; наявність у складі спадщини майна, що має правовий режим колгоспного двору; втрату спадкоємцем правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно; відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно; наявність у складі спадкового майна самочинно збудованих об`єктів, зокрема, гаражів, сараїв. Відповідно до статті 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, вважаю, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для прийняття спадщини, в зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.
Рух справи.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дергачівської міської ради, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання . Клопотання позивача (представника позивача) про витребування доказів задоволено.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 13 квітня 2026 року .
Від представника позивача надійшла заява про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення процесуальних строків, мотивуючи своє клопотання необхідністю змінити позовні вимоги, не змінюючи правової позиції по справі та уточнення кола відповідачів. Також надійшов змінений позов, в якому представник позивача виключила із числа відповідачів по справі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 . Також просила прийняти дану позовну заяву до розгляду із зміненими позовними вимогами.
Ухвалою суду від 13.05.2026 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про повернення до стадії підготовчого провадження, задоволено. Прийнято до розгляду позовну заяву позивача зі зміненими позовними вимогами від 13.05.2026 року. Виключено із числа відповідачів по даній цивільній справі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .
Ухвалою суду від 05.06.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 20 хв. 25 червня 2026 року.
29.05.2026 від представника відповідача, через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в задоволенні позову просила відмовити.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Позивач та її представник у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, з підстав зазначених в позові. Окремо позивач пояснила, що коли помер батько вона була молодою людиною, їй ніхто не підказав, що необхідно звернутися до нотаріуса та подати заяву про прийняття спадщини, оскільки була жива бабуся, яку вона вважала спадкоємицею, і вже після смерті бабусі позивач вчасно звернулася із заявою до нотаріуса, і прийняла спадщину, і саме тоді їй стало відомо, що оскільки, бабуся не була в офіційному шлюбі з дідусем, хоча і була зареєстрована на момент смерті діда з ним в спадковому будинку, проте прийняти спадщину після його смерті як дружина не могла. Таким чином, позивач дізналася, що єдиним спадкоємцем після смерті діда був її батько, оскільки був дитиною та мав право на обов`язкову частку у спадщині.
У судове засідання представник відповідача Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з інформаційної довідки № 01-22/79 від 27.03.2025 року Комунального підприємства Технічної інвентаризації «Інвенрос», місце розташування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: АДРЕСА_1 ( колишня адреса АДРЕСА_4 , власником є ОСОБА_3 , згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19.12.1958 року, посвідчений нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Підопригора М.І. від 18.03.1959 року № 676., акт введення в експлуатацію затверджений рішенням №15 від 31.07.1968 року виконавчого комітету Козачо-Лопанської селищної ради депутатів трудящих. Адресу упорядковано з « АДРЕСА_4 » на « АДРЕСА_1 » згідно з Рішенням виконавчого комітету Козачо-Лопанської селищної ради депутатів трудящих від 04.09.1968 року протокол № 18. Назву провулку з « ОСОБА_14 » на «Дружби» змінено згідно з рішенням II сесії VII скликання Козачолопанської селищної ради "Про перейменування вулиць, провулків, в`їздів в смт Козача Лопань, с. Гранів Дергачівського району Харківської област від 13.11.2015 року.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , видане 10.03.1983 Козачолопанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 46 років помер ОСОБА_3 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 35.
У ОСОБА_3 , був син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане Козачолопанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 12 квітня 1983 року, актовий запис №151. В свідоцтві про народження зазначені батько ОСОБА_3 ( російською мовою « ОСОБА_5 ») та мати ОСОБА_6 (російською мовою « ОСОБА_7 »).
Як зазначила позивач в судовому засіданні ОСОБА_3 , 1937 р.н. та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.
Згідно довідок №084 від 02.04.2025 та від 13.02.2026 №693/03-32 Козачолопанського старостинського округу Дергачівської міської ради відповідно до облікових даних архівної картотеки гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 з 23.06.1980 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які відповідно даних встановлених нотаріусом Маслій Анною Олександрівною при відкритті спадкової справи за заявою позивача, після смерті її баби ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , які не мають родинного зв`язку з померлим.
Згідно акта старости Козачолопанського старостинського округу Л. Вакуленко від 16.07.2025 року, зі слів сусідів ОСОБА_16 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_18 ( АДРЕСА_7 ) за адресою: АДРЕСА_1 , проживав та був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно інформації старостату від 12.03.2026 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.11.1989 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 .
З погосподарської книги на будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_2 , був прописаний за виказаною адресою у червні 1987 року , потім виписаний 05.10.1988 року, і знов прописаний 15.11.1989 року. Тому дані які надані старостатом щодо прописки ОСОБА_2 неповні.
Також з вказаних записів в погосподарській книзі вбачається, що паспорт ОСОБА_2 отримав 10.04.1987 року. Отже можна зробити висновок, що офіційна реєстрація в будинку була потрібна для отримання приписного посвідчення (або посвідчення про приписку) (це документ первинного військового обліку, який підтверджує, що особа перебуває на обліку призовників, видається юнакам у рік, коли їм виповнюється 17 років). Саме у 1987 році ОСОБА_2 виповнилося 17 років. Тому стверджувати , що він не проживав за адресою по АДРЕСА_1 , не можна. Крім того на момент смерті ОСОБА_3 його сину ОСОБА_2 виповнилося 13 років, він мав законне право на обов`язкову частку у спадщині. Вона гарантована статтею 535 ЦК УРСР (1963).
22 січня 1994 року ОСОБА_2 уклав шлюб з матір`ю позивача ОСОБА_8 ( до шлюбне прізвище ОСОБА_9 ), який був зареєстрований в Козача-Лопанській селищній раді Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №3.
В зареєстрованому шлюбі була народжена дитина – позивач, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 , актовий запис №18. В свідоцтві про народження серія НОМЕР_4 батьками зазначені — батько « ОСОБА_2 », мати - « ОСОБА_8 ». 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 виданого виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , після державної реєстрації шлюбу - прізвище дружини ОСОБА_20 .
Після розірвання шлюбу згідно рішення Дергачівського районного суду 11.07.2019 року ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_20 ». 
Таким чином, ОСОБА_3 — є рідним дідусем позивача. 
З відповіді наданої нотаріусом вбачається, що , а ні ОСОБА_3 , а ні ОСОБА_2 заповітів не складали. 
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 №10А), який належав йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19.12.1958 року, посвідчений нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Підопригора М.І. від 18.03.1959 року № 676.
Як вбачається з постанови державного нотаріуса Маслій Анни Олександрівни від 24.06.2025 року №1253/02-31 було вирішено: " Відмовити ОСОБА_21 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби - ОСОБА_22 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки відсутній факт прийняття спадщини ОСОБА_23 після померлого батька ОСОБА_24 та відсутній родинний зв`язок між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ". Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що відповідно до матеріалів спадкової справи 72/2025 року, спадкоємцем на зазначене спадкове майно, згідно зі ст. 1266 Цивільного кодексу України є ОСОБА_27 , онука спадкодавця, на долю свого батька - ОСОБА_23 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_28 , який с сином ОСОБА_24 та ОСОБА_29 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно довідки від 02 квітня 2025 року за № 083, виданої Козачолопанським старостинським округом Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області, відсутня інформація щодо місця реєстрації померлого та осіб, які проживали на день смерті з ОСОБА_30 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_24 не заводилася. Згідно довідки від 02 квітня 2025 року за № 084, виданої Козачолопанським старостинським округом Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області, 3 ОСОБА_25 були зареєстровані особи, які не мають родинного зв`язку з померлим. Спадкова справа після смерті ОСОБА_31 не заводилася, про що була надана відповідь Харківського обласного державного нотаріального архіву від 07 квітня 2025 року за № 639/01-15. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 80694047 від 02 квітня 2025 року, заповіти від імені ДИГАЛА ОСОБА_32 не посвідчувалися. Отже, ОСОБА_28 , спадщину після свого померлого батька ОСОБА_24 не прийняв зареєстрований за однією адресою на день відкриття спадщини не був та заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. А також відсутній родинний зв`язок між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . 
З відповіді наданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. з питання оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 17.04.2026 року №195/01-16, вбачається, що у зв`язку зі зверненням 17 квітня 2026 року гр. ОСОБА_1 з питання оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В., повідомила, що згідно витягу зі Спадкового реєстру №84907323 від 17 квітня 2026 року спадкова справа після його смерті не заводилась. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч. 3 цієї ж статті говориться про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ст. 1272 ЦК України вказується, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не може буде заведена на даний час, оскільки спадкоємець за законом - ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не подала, з померлим на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки №1654/03-32, виданої 15.04.2026 р. Дергачівською міською радою Харківської області, зареєстрованою не була, тобто відсутній факт прийняття спадщини, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, може бути визнання права.
Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).
Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості, згідно ст. 1268 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті свого батька, судом встановлено.
На момент відкриття спадщини після ОСОБА_3 діяв ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), єдиним спадкоємцем був малолітній син ОСОБА_2 , якому було 13 років. В сплив терміну, встановленого ст. 560 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від спадщини. Відповідно до ст.549 цього ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529 цього ж Кодексу (1963р.), у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Згідно статті 535  ЦК УРСР 1963 року, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. 
Згідно до Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994р.№18/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, квитанції про сплату податку, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документі, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець, спадщину після померлого батька ОСОБА_3 , прийняв, оскільки на час смерті був малолітньою особою, яка проживала із батьками в спадковому будинку. Доказами наявними в матеріалах справи підтверджено, що батьки ОСОБА_2 не перебували в офіційному шлюбі, проте проживали разом і мати ОСОБА_2 на момент смерті батька була зареєстрована разом із своїми дітьми від першого шлюбу у спадковому будинку. Отже логічним є висновок, що спільна дитина тринадцятий років мешкала разом з батьками. 
Також факт проживання у спадковому будинку підтверджується, актом старости Козачолопанського старостинського округу Л. Вакуленко від 16.07.2025 року, та в подальшому, оскільки згідно законодавства треба ставити на військовий облік у сімнадцятирічному віці, ОСОБА_2 ще й офіційно зареєстрували у спадковому будинку, що підтверджується погосподарською книгою. 
Після настання повноліття ОСОБА_2 повинен був звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте він цього не зробив, однак це не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як передбачено ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).
Щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті свого батька, суд, вважає за необхідне зазначити таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. від 17.04.2026 року №195/01-16, позивачу було відмовлено в оформленні спадкової справи саме, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. 
Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Верховний Суд у Постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6- 1320цс17 дійшов висновку, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.»
За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в судовому засіданні на момент смерті батька, він - ОСОБА_2 , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були позивач , ОСОБА_1 та його матір, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 84 років померла, бабуся позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: в будинку АДРЕСА_2 . У встановлений законом термін, позивач, звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_11 , за правом представлення, як онука на частку спадщини, яка належала б за законом її батькові- ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вважала, що спадщину на спадковий будинок прийняла її бабуся і вона успадкує його, проте оскільки бабуся не перебувала в офіційному шлюбі із дідусем, отже отримати спадщину після його смерті вона не змогла. Отже єдиним спадкоємцем після смерті дідуся ОСОБА_3 був його син. Після цього позивач звернулася до нотаріальної контори, де їй роз`яснили, що строк на прийняття спадщино пропущений. Проте, оскільки вагомих підстав в обґрунтування пропуску строку у позивача немає, отже вона вважає, що в даному випадку саме визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька, буде належним способом захисту порушеного права.
Пунктом 4.12, 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно з наказом Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26 травня 2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів»- рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.
Згідно з ч. ч. 13 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що найефективнішим способом захисту та відновлення порушених прав позивача буде визнання права власності на спадкове майно.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно Наказу Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.
Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, суд вважає, що позивач, як спадкоємець після смерті батька , правомірно набуває право власності на вказане домоволодіння, в порядку спадкування за законом.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А-1», веранду літ. «а», загальною площею: 60,5 кв.м., житловою площею : 43,0 кв.м., та надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Г», огорожа №1, хвіртка №2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після \батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування(ім`я)сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Дергачівська міська рада Харківського району Харківської області, юридична адреса: 62300, Харківська обл., Харківський р., м. Дергачі, площа Перемоги, 5, код ЄДРПОУ: 04059496

Суддя  Н. В. Коваленко