ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
18 червня 2026 року 	Справа № 280/4553/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
13.05.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - «через сімейні обставини або з інших поважних причин», а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - «через сімейні обставини або з інших поважних причин», а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років він має право на звільнення з військової служби. 01.03.2026 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак поданий рапорт було відхилено та залишено без реалізації. Позивач вважає вказану відмову в задоволенні рапорту протиправною, оскільки командуванням військової частини НОМЕР_2 неправильно проведено аналіз норм матеріального права, зокрема Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», а також документів, долучених до рапорту про звільнення, та не проведено перевірку інформації, яка міститься у відкритих реєстрах. Просить позов задовольнити.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що 01.03.2026 військовослужбовець ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). Перевіркою документів, долучених до рапорту, встановлено, що громадянин ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також виявлено наявність судового рішення, яким зобов`язано громадянина ОСОБА_4 сплачувати аліменти на утримання цих дітей. Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до норм Сімейного кодексу України є вітчимом стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які до того ж мають живих біологічних батьків. Окрім цього, відповідач зазначає, що до рапорту про звільнення не додано жодного документа, який у розумінні Інструкції № 170 підтверджував би перебування на утриманні позивача дітей, які не є його біологічними дітьми. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що достатньою підставою для висновку про перебування дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - на утриманні позивача, є наявність у нього статусу багатодітного батька, що насамперед свідчить про наявність усіх ознак, притаманних сім`ї.
Ухвалою суду від 18.05.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Згідно із ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивач був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».
З 05.12.2025 позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 .
19.09.2019 між позивачем та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстрований у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний актовий запис № 1667.
У спільному шлюбі позивача та ОСОБА_6 народився син – ОСОБА_7 . При цьому на момент укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_6 мала двох дітей від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Попередній шлюб дружини позивача було розірвано на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.11.2016 у справі № 398/3252/16-ц.
01.03.2026 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). До вказаного рапорту було додано:
свідоцтво про шлюб (серія НОМЕР_4 );
свідоцтво про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (серія НОМЕР_5 );
свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (серія НОМЕР_6 );
свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серія НОМЕР_7 );
посвідчення батьків багатодітної сім`ї (серія НОМЕР_8 );
акт з місця проживання від 19.12.2025 № 2607;
заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2017 у справі № 398/4058/16-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_4 
інформація з Єдиного реєстру боржників;
лист Олександрійського відділу державної виконавчої служби від 19.12.2025 №371331.
постанова державного виконавця від 12.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.
Листом № 1789/1/1943 від 09.03.2026 рапорт позивача був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_2 та залишений без задоволення. У вказаному листі зазначено, що «перевірка документів, долучених до рапорту, встановила, що громадянин ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також встановлено наявність рішення суду, яким зобов`язано громадянина ОСОБА_4 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Отже, рапорт позивача про звільнення з військової служби відхилено та залишено без реалізації».
Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.
Статтею 26 Закону №2232-ХІІ встановлені підстави для звільнення з військової служби, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої якої передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які дають підстави для звільнення з військової служби, відповідно до пункту 3 якої встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, (застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За обставинами справи, вважаючи що позивач має право на звільнення з військової служби, ним був поданий рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1,2 ч. 4, підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5, підпунктом «г» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Так, у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 визначено, що для звільнення військовослужбовця з військової служби через наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме - у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану) подаються такі документи:
1) копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;
2) один з документів: (1) копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або (2) копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або (3) рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або (4) письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або (5) рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;
3) довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.
Отже, Додаток 19 до Інструкції № 170 для підтвердження факту перебування трьох і більше дітей віком до 18 років на утриманні військовслужбовця передбачає необхідність подання:
- свідоцтв про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства особи, тобто підтвердження батьківства військовослужбовця щодо трьох і більше дітей;
- довідки про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством, для підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму платежів за три місяці;
- інших документів (залежно від індивідуальної ситуації кожного військовослужбовця), що підтверджують факт визначення місця проживання 
Тобто військовослужбовець має право звільнитися з військової служби за таких двох умов:
- фактичне утримання військовослужбовцем трьох і більше дітей віком до 18 років;
- відсутність у такого військовослужбовця заборгованості із сплати аліментів (або наявність такої заборгованості, яка не перевищує суму платежів за три місяці).
Згідно статті 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів
Тобто неповнолітня дитина, незалежно від факту спільного чи окремого проживання з одним із батьків, відноситься до членів сім`ї одного із батьків, а виконання обов`язку щодо утримання дитини здійснюється незалежно від факту спільного чи окремого її проживання з одним із батьків.
Слід зазначити, що Закон №2232 не вимагає спільне мешкання батька-військовослужбовця та дитини віком до 18 років в якості підстави для звільнення, а вимагає підтвердження факту утримання трьох дітей до 18 років, незалежно від факту спільного чи окремого проживання з дітьми.
Більш того, можливість такого окремого проживання, підтверджується такою обов`язковою умовою, як відсутність заборгованості із сплати аліментів на дитину, а аліменти на дитину є обов`язковими грошовими виплатами на утримання дитини, які сплачує батько або мати, що проживає окремо від дитини.
Під час дії воєнного стану військовослужбовець має право звільнитися з військової служби за таких двох умов:
- фактичне утримання військовослужбовцем трьох і більше дітей віком до 18 років;
- відсутність у такого військовослужбовця заборгованості із сплати аліментів (або наявність такої заборгованості, яка не перевищує суму платежів за три місяці).
Як встановлено судом ОСОБА_1 являється батьком для ОСОБА_7 .
Та не є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У поданих до рапорту на звільнення додатках наявні свідоцтва про народження неповнолітніх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – батьком яких є ОСОБА_4 .
Також встановлено наявність рішення суду, яким зобов`язано громадянина ОСОБА_4 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Згідно акту обстеження матеріально -побутових умов домогоподарства/фактичного з місця проживання від 19.12.2025 № 2607 встановлено проживання позивача з дружиною та трьома дітьми, однак це не підтверджує факт утримання трьох дітей.
Суд зазначає, що перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_6 позивач має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Крім того, наявне рішення суду, яким зобов`язано громадянина ОСОБА_4 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Наявність заборгованості по аліментам не змінює факту того, що позивач не є утримувачем дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мають біологічного батька ОСОБА_4 .
Враховуючи, що двоє неповнолітніх дітей мають біологічного батька, відтак обов`язок щодо їх утримання не може бути покладено на їх вітчима (позивача), і як наслідок, застосування підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, для звільнення його з військової служби, не є можливим.
Тому, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, суд зауважує , що наявність у сім`ї позивача статусу багатодітної згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 07.11.2024 у справі №340/2502/23) не надає права на відстрочку від призову/звільнення з військової служби за відсутності встановленого факту утримання саме військовозобов`язаним/військовослужбовцем трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності, позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 18.06.2026.

Суддя О.В.Конишева