ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 280/6503/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 280/6503/25 (суддя Батрак І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач) щодо зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні їй з 06.03.2025 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025 до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати їй розмір пенсії за віком з 06.03.2025.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що з 01.01.2004 в подвійному розмірі зараховується лише стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене, пільгове обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ застосовується для обчислення стажу роботи до 01.01.2004. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що позивач отримує пенсію за Законом № 1058-IV і на час звернення до органу пенсійного фонду Законом № 1058-IV не передбачено зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі стажу роботи у психіатричних закладах охорони здоров`я. Вказує, що зарахування позивачу до страхового стажу, обчисленого для отримання пенсії за віком на загальних підставах за Законом № 1058-IV, у подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025 відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ, немає правових підстав.
Представник позивача подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 06.03.2025 отримує пенсію за віком.
Так, органом, що приймав рішення за заявою позивача від 06.03.2025 про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за принципом екстериторіальності було визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Пенсія позивачу призначена з звернення із заявою щодо переходу на інший вид пенсії – з 06.03.2025, її страховий стаж враховано у розмірі 48 років 3 місяці 22 дні, що підтверджується матеріалами електронної пенсійної справи.
При цьому, розрахунком страхового стажу по пенсійній справі позивача підтверджується, що до нього враховані періоди її роботи по 31.01.2025, проте період роботи у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025 не враховано у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На запит представника позивача від 24.03.2025 №41/03 ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 27.03.2025 №0800-0205-8/29407 повідомлено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З 01.01.2004 в подвійному розмірі зараховується стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Підстав для зарахування роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі з 01.01.2004 не має, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окреме рішення про відмову у зарахуванні в подвійному розмірі стажу роботи позивача з 01.01.2004 не приймалось. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування у подвійному розмірі періодів її роботи у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосував правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Статтею 24 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Матеріалами справи, а саме записами 11-24 у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала на посадах лікаря-лаборанта з клінічної біохімії, біохіміка та фельдшера-лаборанта в КУ «Запорізький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» ЗОР з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по теперішній час.
Додатково, спірні періоди роботи з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2016 у КУ «Запорізький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» ЗОР підтверджено довідкою від 01.02.2016 № 134.
Тобто, позивач протягом спірного періоду працювала в інфекційному закладі (відділенні) охорони здоров`я.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Такий висновок узгоджується з позицією, яку вказано Верховним Судом у постановах від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17.
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД з 01.01.2004 по 15.06.2010 та з 01.07.2010 по 31.01.2025 до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати їй розмір пенсії за віком.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 280/6503/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак