Справа № 456/2443/24 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3242/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року в розмірі 72778 грн. та понесені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 01.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3834453. 
Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 12000 грн., строк кредитування – 30 днів з 01.08.2021 року, проценти за користування кредитом – 36 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору, шляхом заповнення заявки на сайті із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі 12000 грн. Підписанням договору, відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з правилами та їй була надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 
29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступив право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . 
На момент звернення до суду з позовом, заборгованість відповідачкою не погашена. 
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки станом на 08.04.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 94956 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 12000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги – 82956 грн. 
Проте, позивач просить стягнути лише заборгованість у розмірі 72778 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 60778 грн. 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року у розмірі 72778 грн., судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 17000 грн.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач покликається на те, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, а саме, що ОСОБА_1 отримала одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого було підписано договір про споживчий кредит в електронній формі. 
Звертає увагу, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, а не з моменту введення коду, однак, позивачем не надано належних доказів перерахування ОСОБА_1 коштів, копія платіжного доручення №52653519 від 01.08.2021 року не містить печатки банку, підпису відповідальної особи, номер картки не є повним, а відповідь банку на запит суду не підтверджує надходження коштів від первинного кредитора. 
Окрім цього, зазначає, що розрахунки заборгованості ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр» не містять бази нарахування, періоду, розміру процентів та підписів уповноважених осіб, а проценти, які стягнуті судом, були нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування. 
Додає, що сума витрат на правничу допомогу є надмірно завищеною та необґрунтованою, є неспівмірною із розміром наданих послуг, а також є вищою розміру тіла кредиту.
21.11.2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта, зазначаючи, що договір укладений належним чином в електронній формі, факт перерахування коштів доведено належними доказами, розрахунок заборгованості обґрунтований та підтверджений, а витрати на правничу допомогу підтверджені та співмірні.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Підстав для задоволення клопотання сторони відповідача від 21.04.2026 року про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін немає. 
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.04.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 01.05.2026 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3834453, за умовами якого відповідачці надано кредит в розмірі 12000 грн., строком на 30 днів, із сплатою процентів за відповідною ставкою у відповідний період, а саме: 0,01% в день в період визначеного строку кредитування; 5% в день після спливу раніше визначеного строку кредитування.
Згідно умов паспорту споживчого кредиту №3834453, що є додатком №2 до договору про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року, сума кредиту становить 12000 грн.; строк кредитування – 30 днів, мета отримання: задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання переказу: на картковий рахунок.
З довідки про ідентифікацію встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКРР НОМЕР_1 , з якою укладено договір №3834453 від 01.08.2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан» за допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого на номер телефону, вказаний відповідачкою.
Відповідно до копії платіжного доручення №52653519 від 01.08.2021 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало 12000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 . 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3834453 від 01.08.2021 року, виготовленим ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.01.2023 року, заборгованість боржника ОСОБА_1 становить 94956 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 12000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 52200 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3834453 від 01.08.2021 року, виготовленим ТОВ «Коллект Центр», заборгованість боржника ОСОБА_1 , станом на 08.04.2024 року, становить 94956 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги (10.01.2023 року) – 82956 грн.
З договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року встановлено, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року.
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №3834453 від 01.08.2021 року становить 42756 грн., з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 30756 грн. – заборгованість по процентам.
З договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-01/2023 від 10.01.2023 року встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №3834453 від 01.08.2021 року.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №3834453 від 01.08.2021 року становить 94956 грн. з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 82956 грн. – заборгованість по процентам.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше, він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Встановлено, що договір про споживчий кредит №3834453 підписано позичальником 01.08.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.
Зокрема, 01.08.2021 року відповідачці на зазначений номер (який є актуальним номером телефону відповідачки, відповідно до даних з відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги) був надісланий одноразовий ідентифікатор S43485. Вказаним ідентифікатором було підписано договір.
Вищезазначене підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. В тому числі, надано довідку про проведену ідентифікацію при укладанні договору в погодженій формі.
ОСОБА_1 ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надала відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, адреса електронної пошти, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодилася з запропонованими умовами договору та підписала їх.
Таким чином, відповідач здійснила усі дії, спрямовані на укладання договору шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням поміж іншого інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому, були перераховані грошові кошти в сумі 12000 грн., що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи, а також відповіддю банку, наданою на вимогу суду.
Розділ 5 договору про споживчий кредит містить застереження наступного змісту: позичальник підтверджує, що до укладання договору уважно ознайомився з текстом кредитного договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.
Згадані обставини підтверджують той факт, що ОСОБА_1 була повідомлена про всі істотні умови договору про споживчий кредит, після підписання якого вона отримала 12000 грн.
В свою чергу, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1).
Сума кредиту становить 12000 грн. у валюті гривня (пункт 1.2); кредит надається строком на 30 днів з 01.08.2021 року (строк кредитування) (пункт 1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 31.08.2021 року (пункт 1.4); комісія за надання кредиту становить 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1); проценти за користування кредитом – 36,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6); тип процентної ставки – фіксована.
Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору (пункт 1.7).
Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених у п.п.1.5.1-1.5.2 договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1).
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (пункт 2.2.2).
Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову), встановлену п.1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3).
Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3 кредитного договору №3834453.
Зокрема, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1).
Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.
Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1).
За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом до 31.08.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п.2.3.1.2 договору.
Системний аналіз положень п.п.1.1-1.4 кредитного договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п.2.2-2.4 кредитного договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними коштами розпочався 01.08.2021 року та закінчився 30.10.2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З розрахунку заборгованості за договором на дату відступлення права вимоги, здійсненого ТОВ «Мілоан», в якому відображено відомості про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що ОСОБА_1 не здійснювала жодних погашень за отриманим кредитом; у період з 02.08.2021 року по 31.08.2021 року їй нараховувалися проценти згідно з п.1.5.2 договору в розмірі 1,2 грн. в день (0,01%), а в період з 01.09.2021 року по 30.10.2021 року їй нараховувалися проценти згідно з п.п.1.6, 2.3.1.2 договору в розмірі 600 грн. в день (5%). Загальний розмір нарахованих процентів у період з 02.08.2021 року по 30.10.2021 року склав 36036 грн. 
Саме на такий розмір заборгованості за процентами – 36036 грн. та тілом кредиту – 12000 грн., міг претендувати первісний кредитор на момент завершення строку дії договору №3834453 від 01.08.2021 року.
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст.ст.1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку з порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників.
Згідно додатку №3 до договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року, який є реєстром боржників до цього договору, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 42756 грн., з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 30756 грн. – заборгованість по процентами.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до п.2.1 якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики.
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», на виконання умов договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням умов договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) від 10.01.2023 року від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Згідно додатку №3 до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) права вимоги від 10.01.2023 року у списку боржників, право вимоги виконання грошових зобов`язань до яких перейшло до ТОВ «Коллект Центр» наявний також боржник ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником позикодавця ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №3834453 від 01.08.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, нові кредитори, які набули право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3834453 від 01.08.2021 року, після відступлення такого права первісним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 42756 грн., з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 30756 – заборгованість по процентами, останні не в праві вимагати від ОСОБА_1 стягнення заборгованості за цим договором в більшому розмірі, а також нараховувати проценти після завершення дії строку договору – 31.10.2021 року.
Колегія суддів звертає увагу, що новий кредитор – ТОВ «Вердикт Капітал» після відступлення йому права вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року та після завершення строку дії цього договору – 31.10.2021 року, безпідставно нараховував ОСОБА_1 проценти.
На вказані обставини справи та умови договорів суд першої інстанції уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за кредитним договором у розмірі 72778 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) – 12000 грн. та заборгованості за процентами – 60778 грн., оскільки позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 12000 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 30756 грн., що сумарно становить 42756 грн., у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру стягуваної заборгованості, шляхом його зменшення з 72778 грн. до 42756 грн.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019 року, постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26.05.2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08.06.2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс21) та постанові від 08.06.2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №345/136/18.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), зокрема, в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії», щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Судом встановлено, що між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року.
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №318 від 01.03.2024 року, сторони погодили загальний розмір наданих правових послуг по супроводу з примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на суму 17000 грн.
На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію №0421280000 від 15.03.2024 року, згідно з якою ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 68000 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року.
Досліджуючи поданий стороною позивача детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд першої інстанції не врахував, що частина з них стосувалась можливості досудового врегулювання спору, зокрема: надання усної консультації з вивчення документів (2 год. – 4000 грн.) та підготовка пропозицій (1 год. – 1000 грн.), окрім того, послуга із складання позовної заяви за ціною 12000 грн. є явно завищеною, оскільки дана справа не є складною (за ціною позову відноситься до малозначних) і вважається типовою для адвокатів, які здійснюють супровід справ, що виникають з кредитних правовідносин.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним зі сторони позивача факт надання правничих послуг в суді першої інстанції у розмірі 6000 грн. (за підготовку позовної заяви, включаючи збір доказів), оскільки за встановлених і наведених вище обставин справи, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на типовий характер даної категорії справ.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України та наслідків розгляду справи апеляційним судом – часткового задоволення позову (59%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3540 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 1786 грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача апеляційним судом задоволено частково, тому понесені відповідачкою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача в розмірі 1489 грн. 78 коп., що є пропорційним розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (41%).
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
У зв`язку з тим, що на відповідачку покладено більшу суму судових витрат по сплаті судового збору, тому різниця, яку вона має сплатити позивачу, становить 296 грн. 74 коп. (1786 грн. 52 коп. – 1489 грн. 78 коп.).
Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні, в решті рішення – залишити без змін, тому апеляційна скарга задовольняється частково.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та розміру судових витрат, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №3834453 від 01.08.2021 року до 42756 гривень, з яких: 12000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 30756 гривень – заборгованість по процентам, та зменшивши розмір витрат на правничу допомогу до 3540 гривень, а судового збору – до 296 гривень 74 копійок. 
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року. 

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:         С.М. Копняк

А.В. Ніткевич