Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
11 травня 2026 р. справа № 520/4681/26  
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_4 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 , третя особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_4 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (код ЄДПРОУ НОМЕР_3 ), що полягають у невиплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмір 1 000 000 грн. (один мільйон гривень), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДПРОУ НОМЕР_3 ), здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн. (один мільйон гривень), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (у віці 20 років) підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. У квітні 2025 року ОСОБА_1 за правилами передбаченим Порядком шляхом усного звернення до свого безпосереднього командира звернувся з проханням здійснити виплату передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 було затверджено “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (надалі- Постанова КМУ №153 від 11.02.2025 року) у розмірі 1 млн. гривень. Однак, безпосередній командир ОСОБА_1 повідомив, що військова частина НОМЕР_2 не входить до переліку військових частин, які здійснюють виплати на підставі Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 року, а тому у відповідача відсутні підстави для збору необхідних документів з метою виплати позивачу грошових коштів передбачених Постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з грифом таємність, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивач проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 не входить до кола осіб на яких поширюється Постанова №153 , а тому відповідач правомірно та в межах наданих законодавством повноважень відмовив позивачу у зазначеній виплаті. 
Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких останні просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що військова частина НОМЕР_2 підпорядкована розвідувальному органу України, перебуває на його фінансовому забезпеченні та функціонує з метою виконання завдань, визначених Законом України “Про розвідку”. Це в свою чергу свідчить, що позивач проходив службу не у Збройних Силах України, а у військовій частині, підпорядкованій розвідувальному органу України, де діють окремі норми забезпечення.
Від представника третьої особи надійшли додаткові пояснення, в яких останній підтримав правову позицію, викладену у письмових поясненнях, та просив суд відмовити у задоволенні позову.
Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.
Суддя перебував у щорічній основній відпустці з 27.04.2026 по 10.05.2026.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (у
віці 20 років) підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу 05.12.2022.
10 грудня 2022 року позивач прийняв військову присягу у військовій частині НОМЕР_6 , що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_7 від 20.12.2022.
ОСОБА_1 проходи військову службу у період з 19.03.2023 у військовій частині НОМЕР_8 , що підтверджується Витягом із послужного списку.
Позивач у період з 22.01.2025 по 28.02.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується витягом із послужного списку. 
Позивач з 28.02.2025 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_9 , що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_7 від 20.12.2022.
Відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявності) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 28.07.2025 №2258 ОСОБА_1 дійсно у період з 19.02.2023 по 24.03.2023, 17.12.2023 по 24.12.2023, 27.02.2024 по 08.03.2024, 12.05.2024 по 22.06.2024 брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій перебуваючи в н.п. Богданіка, Донецької області, н.п. Берестове, Донецької області, н.п. Виїмка, Донецької області, АДРЕСА_3 . Всього брав участь у бойових діях 127 (сто двадцять сім) днів.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.01.2024 №10 за обставинами службового розслідування встановлено, що отримане травмування навідником гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_8 , солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями рф, поблизу населеного пункту Берестове Донецької області внаслідок атаки FPV- дроном противника. 
Травма солдата ОСОБА_1 отримана під час виконання службових обов`язків за захист Батьківщини. Не пов`язане з вчинення кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесних ушкодження чи самогубства, не є наслідком дій вчинених у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 10.05.2025 №726 за обставинами службового розслідування встановлено, що отримане травмування навідником гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_8 , солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями рф, що поблизу населеного пункту Богданівка Донецької області внаслідок ракетно - артилерійського обстрілу. 
Травма солдата ОСОБА_1 отримана під час виконання службових обов`язків за захист Батьківщини. Не пов`язане з вчинення кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесних ушкодження чи самогубства, не є наслідком дій вчинених у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_8 від 27.07.2025 №2255 ОСОБА_1 22.06.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_8 , про що було внесені відомості до ЄРДР №6202250010014392 від 15.04.2025.
Листом військова частина НОМЕР_10 від 04.08.2025 №8847/6 повідомили представника позивача, що ОСОБА_1 зарахований до військової частини НОМЕР_10 після самовільного залишення військової частини НОМЕР_8 , за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_10 участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони , відсічі та стримування збройної агресії рф не брав. 
Листом військова частина НОМЕР_10 від 14.08.2025 №9329 повідомила представника позивача, що військової частини НОМЕР_10 відсутні відомості щодо притягнення позивача до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності за період з 12.08.2024 по 04.08.2025. 
Відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявності) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 04.08.2025 №103/1612 ОСОБА_1 дійсно у період з 13.11.2024 по 15.11.2024, 20.11.2024 по 21.11.2024, з 25.11.2024 по 30.11.2024, з 01.12.2024 по 02.12.2024, з 04.12.2024 по 06.12.2024, 12.12.2024, 15.12.2024, з 08.01.2025 по 13.01.2025, 21.05.2025 по 23.01.2025, 08.02.2025, з 06.05.2025 по 15.05.2025, 16.05.2025, 19.05.2025 по 20.05.2025, з 28.058.2025 по 30.05.2025 брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій перебуваючи в Запорізька обл, Василівський р-н, Степногірська СТГ. Всього брав участь у бойових діях 44 (сорок чотири) дні.

13 жовтня 2025 року позивач звернувся до тимчасового виконуючого обов`язків командира військової частині із рапортом, в якому просив виплатити одноразову грошову винагороду тривалість проходження служби в бойових умовах, визначеної Постановою КМУ №153, до рапорту позивачем надано пакет документів.
Листом військова частина НОМЕР_2 від 24.10.2025 №7/7483 повідомила позивача, що зазначена виплата не військовій частині НОМЕР_4 та підпорядкованих їй військових частин не передбачена, а тому відсутні підстави для виплати зазначеної винагороди. 
Листом військова частина НОМЕР_2 від 22.08.2025 №7/3В/208 повідомила представника позивача, що виплата винагороди відповідно до Постанови КМУ №153 встановлена виключно для військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, однак її виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 та підпорядкованих їй військових частин не передбачено. 
Представником позивача подано скаргу до Центрального захисту праві військовослужбовців, в якій представник просив визнати бездіяльність В/Ч НОМЕР_2 щодо не виплаті позивачу винагороди відповідно до Постанови КМУ №153 та зобов`язати В/Ч НОМЕР_2 виплатити позивачу одноразову грошову винагороду відповідно до Постанови КМУ №153.
Листом Головне управління захисту прав військовослужбовців №432/9683 від 27.11.2025 повідомило представника, що звернення надіслано за належністю до військової частини НОМЕР_4 .
Листом військова частина НОМЕР_2 №7/адв/240 повідомило представника позивача, що відсутні підстави для виплати одноразової винагороди відповідно до Постанови КМУ №153.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про національну безпеку України” від 21 червня 2018 року № 2469-VIII (далі – Закон № 2469-VIII) розмежовує повноваження державних органів у сферах національної безпеки і оборони та визначає, як окремі складові сектору безпеки і оборони – Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Міністерство внутрішніх справ України, Національну гвардію України, Державну прикордонну службу України, розвідувальні органи України.
Згідно з положеннями Закону № 2469-VIII статус військового формування в Україні мають Збройні Сил України, Державна спеціальна служба транспорту України, Національна гвардія України, а правоохоронного органу спеціального призначення – Державна прикордонна служба України.
При цьому розвідувальні органи України посідають окреме місце у складі сектору безпеки та оборони України та згідно зі статтею 20 Закону № 2469-VIII як суб`єкти забезпечення національної безпеки і оборони України беруть участь у формуванні і реалізації державної політики з питань національної безпеки і оборони у визначених законодавством сферах, а їх повноваження визначаються законодавством України.
Правові та організаційні засади функціонування розвідки, правовий статус і соціальні гарантії співробітників розвідувальних органів України та осіб, залучених до виконання розвідувальних завдань, а також порядок здійснення контролю за розвідкою визначено Законом України “Про розвідку” від 17 вересня 2020 року № 912-IX (далі – Закон № 912-IX).
Частиною першою статті 5 Закону № 912-IX визначено, що розвідувальними органами є Служба зовнішньої розвідки України, розвідувальний орган Міністерства оборони України, розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та затверджено "Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі Порядок).
Згідно з пунктом 3 Постанови № 153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови № 153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, дія абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 поширюється на військовослужбовців, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану віком від 18 до 25 років, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Однак, зазначені норми не містять поширення на розвідувальні органи, що були прийняті на службу до поліції особливого призначення під час дії воєнного стану віком від 18 до 25 років та приймали безпосередню участь у бойових діях.
Спірним питанням у даній справі є належність позивача до кола осіб, на яких поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а також наявність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати спірної грошової винагороди. 
Як убачається з матеріалів справи, позивач дійсно був прийнятий на військову службу у віці до 25 років, проходив військову службу під час дії воєнного стану та брав безпосередню участь у бойових діях, а також отримував поранення під час виконання службових обов`язків. 
Разом з тим, вирішальним для правильного застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №153 є не лише факт участі у бойових діях, а й належність військовослужбовця до визначених цією постановою суб`єктів. 
З аналізу пункту 3 постанови №153 вбачається, що учасниками експериментального проєкту є, зокрема, військовослужбовці Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, а також військові частини, визначені відповідними органами військового управління. 
Судом встановлено, що військова частина НОМЕР_2 підпорядкована розвідувальному органу України, перебуває на його фінансовому забезпеченні та здійснює діяльність відповідно до Закону України «Про розвідку». 
З огляду на наведене, така військова частина не належить до складу Збройних Сил України, Національної гвардії України чи Державної прикордонної служби України у розумінні постанови №153, а також не доведено її включення до переліку військових частин, визначених для участі в експериментальному проєкті. 
Водночас, положення постанови №153 не містять норм, які б прямо поширювали її дію на військовослужбовців розвідувальних органів України. 
З урахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, що оскільки відповідно до абз. 2 п.4 постанови КМУ №153 одноразова грошова винагорода виплачується лише особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а належність позивача до цього кола осіб матеріалами справи не підтверджено, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абз. 2 п.4 постанови КМУ №153.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_4 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 11 травня 2026 року. 

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ