Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/10575/25
 
Провадження № 2/711/950/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: 
головуючого-судді Скляренко В.М., 
при секретарі Півень С.А., Овезовій Ю.В.
за участі:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката Ульянова С.М. 
представника відповідача – адвоката Король О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та додаткових витрат на навчання, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач), в якому просив:
1)стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 8 500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з дня подання позову і до закінчення позивачем навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років;
2)стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання у розмірі 8 925 грн. одноразово;
3)допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць;
4)зобов`язати відповідача сплачувати пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення;
5)проводити індексацію розміру аліментів відповідно до закону;
6)стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати у справі. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що відповідач є батьком позивача. Позивач досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 і наразі навчається на денній формі навчання у Черкаському національному університеті ім. Б.Хмельницького, внаслідок чого не має можливості працювати повний робочий день та самостійно забезпечувати свої базові життєві потреби, а тому потребує матеріальної допомоги. Мати позивача несе основний тягар по його утриманню, а відповідач системно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утримання позивача і з жовтня 2025 року припинив надавати позивачу фінансову допомогу. Позивача зазначає, що відповідач є працездатною особою, не має інших зобов`язань по утриманню інших осіб, має високий рівень матеріального забезпечення, що свідчить про його належну платоспроможність. 
Середньомісячні потреби позивача складають 17 000 грн., а отже, враховуючи рівність обов`язку батьків по утриманню позивача, то відповідач має сплачувати позивачу аліменти в розмірі 8 500 грн. на місяць, що забезпечуватиме покриття половини матеріальних потреб позивача. Окрім того, позивач є здобувачем вищої освіти на контрактній основі і вартість навчання за 2025-2026 навчальний рік складає 35 700 грн. Наразі матір`ю позивача оплачено вартість його навчання в розмірі 17 850 грн., а тому з відповідача слід стягнути половину таких витрат, що складає суму коштів в розмірі 8 925 грн. 
Відповідач позовні вимоги визнав частково та у поданому до суду відзиві вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 2 000 грн. на місяць. 
19.11.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18.12.2025р. відповідачем подано до суду письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача щодо позовних вимог. У відзиві відповідач категорично заперечив факт його ухилення від сплати аліментів, оскільки він добровільно, у повному обсязі сплачував аліменти по мірі своїх можливостей та відповідно до отриманих доходів на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідач зазначає, що загалом за 2022 рік він здійснив аліментних платежів на суму 32 000 грн., у 2023 році – 44 000 грн., 2024 році – 50 900грн., 2025 році – 31 000 грн. З серпня 2025 року відповідач змінив місце роботи і на даний час отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 7 030,08 грн. (сума, яка підлягає виплаті після відрахування податків та зборів). До того ж, на утриманні відповідача перебуває його мати, якій 78 років. Наявні у користуванні відповідача два автомобілі є особистою власністю його дружини, а доводи позивача про наявність у відповідача доходів високого рівня є його особистим припущенням. Відповідач заперечує обґрунтованість обчисленого позивачем розміру його щомісячних потреб на рівні 17 000 грн., оскільки такий розрахунок не підтверджений належними доказами. Беручи до уваги потребу в оплаті вартості навчання позивача, що складає 2 975 грн. на місяць, а також фактичні можливості відповідача, то він погоджується на сплату аліментів в розмірі 2 000 грн. щомісячно. 
Також відповідач вважає неправомірною вимогу про стягнення з нього половини витрат на оплату вартості навчання позивача, оскільки такі витрати за своєю сутністю не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК. Додатково відповідач зазначає, що положення ст. 185 СК не є застосовними у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років.
31.12.2025р. від позивача надійшла відповідь на відзив. У такій заяві викладені більш детальні аргументи позивача щодо обґрунтованості його позовних вимог та акцентується увага на тому, що розмір офіційних доходів відповідача не відповідає його реальному фінансовому становищу, оскільки він працює водієм з міжнародних перевезень на ПП «ОЛТРАНС», яке є високоприбутковим підприємством, а відповідач здійснює рейси найскладніших та найдорожчих маршрутів, за якими середня ринкова оплата праці водіїв складає від 125 000 грн. до 175 000 грн. Про майновий стан відповідача свідчать фото- та відеоматеріали з його особистого акаунту в соціальній мережі Instagram, на яких відображений спосіб життя відповідача (наявність у володінні та користуванні двох автомобілів; наручний годинник вартістю щонайменше 6 370 грн.; регулярні відвідування ресторанів, барів, розважальних закладів тощо). Позивач стверджує, що розмір доходів відповідача складає понад 125 000 грн. на місяць, а відтак він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 8 500 грн. і це не створюватиме для нього неможливості задовольняти власні життєві потреби. У заяві зазначається, що мінімальний розмір базових щомісячних потреб позивача складає 16 775 грн. (навчання – 2 975 грн.; харчування – 10 500 грн.; витрати на проїзд – 800 грн.; комунальні послуги, зв`язок, побутові потреби – 2 500 грн.), а відтак сума аліментів в розмірі 2 000 грн. є занадто недостатньою. Окремо у відповіді на відзив вказується про зловживання відповідачем процесуальними правами, оскільки при направленні процесуальних документів засобами поштового зв`язку відповідач спотворював контактні дані отримувача кореспонденції (номер телефону, поштового індексу, імені та по батькові), як по цій судовій справі так і по справі №711/11284/25 за позовом матері позивача до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, а тому позивач просить застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу відповідно до ч. 1 ст. 44, ч. 2 ст. 149 ЦПК України.
07.01.2026р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказується, що відповідач повністю підтримує свою позицію, яка викладена у відзиві. У такій заяві вказується, що позивач помилково вважає, що допущення технічної помилки при направленні відповідачем поштової кореспонденції позивачу є зловживанням процесуальними правами, а тому відсутні підстави для вжиття заходів процесуального примусу. Звертається увага на необґрунтованості доводів позивача щодо розміру доходів та рівня матеріального забезпечення відповідача, оскільки відповідач не має інших доходів, окрім тих, які отримує в якості заробітної плати, а твердження позивача про рівень заробітку відповідача понад 125 000 грн. є необґрунтованим припущенням. 
За клопотанням позивача судом постановлено ухвали від 05.03.2026р. про витребування доказів, відповідно до яких судом витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію про відкриті рахунки на ім`я відповідача та залишок коштів на таких рахунках станом на 07.11.2025р. та на даний час, а у ПП «ОЛТРАНС» довідку про доходи відповідача за період з листопада 2025 по лютий 2026 року включно, включаючи закордонні відрядження, якщо такі мали місце.
31.03.2026р. від ПП «ОЛТРАНС» до суду надійшли витребувані судом документи. 
02.04.2026р. від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла інформація про відкриті рахунки на ім`я відповідача та залишок коштів на таких рахунках станом на 07.11.2025р.
07.04.2026р. від АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» до суду надійшла витребувана судом інформація про відкриті рахунки на ім`я відповідача та залишок коштів на таких рахунках станом на 07.11.2025р. та станом на 03.04.2026р.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у своїх письмових заявах по суті справи. Пояснив, що навчається в університеті, а тому потребує матеріальної допомоги батька, яку той не надає в добровільному порядку, хоча має таку можливість.
Представник позивача – адвокат Ульянов С.М., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 07.04.2026р. №4-23-2026-003318, – в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача – адвокат Король О.А., який діє на підставі ордеру серії СА №1045849 від 09.02.2026р., – заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та зазначив, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 2 000 грн. на місяць до закінчення останнім терміну навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
15.05.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. 
Батьки позивача з 20.08.2005р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.03.2012р. №2314/566/2012. У зв`язку з припиненням шлюбних відносин батьки позивача стали проживати окремо, а позивач проживає з матір`ю.
Протягом 2022-2025 років відповідач до досягнення позивачем повноліття в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання позивача в розмірі від 1 500 грн. до 4 000 грн. щомісячно, що підтверджується відповідними квитанціями /т. 1 а.с. 61-104/.
Після досягнення позивачем повноліття відповідач припинив сплату аліментів на утримання позивача.
Зазначені обставини справи визнаються сторонами та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. 
На підставі договору №274/12.2-10 від 15.08.2025р. про навчання у закладі вищої освіти та договору №247/12.2-10 від 15.08.2025р. про надання платної освітньої послуги позивач навчається на денній формі навчання у Черкаському національному університеті імені Б.Хмельницького (далі – ЧНУ), що знаходиться в м. Черкаси. Відповідно до умов таких договорів термін навчання для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр» складає з 01.09.2025р. до 30.06.2029р., а вартість навчання складає 35 700 грн. на рік /т. 1 а.с. 7, 173-176/. Перший платіж за навчання позивача в університеті в розмірі 17 850 грн. оплачений його матір`ю, про що свідчить платіжна інструкція від 12.08.2025р. /т. 1 а.с. 8/. 
Відповідач є здоровою і працездатною людиною, одружений і не має на утриманні інших осіб. З 19.08.2025р. відповідач працює водієм автотранспортних засобів в ПП «ОЛТРАНС» і отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 9 129,98 грн. і має можливість надавати матеріальну допомогу своєму синові на період навчання останнього. Розмір доходу відповідача підтверджується довідкою ПФУ за формою ОК-5 від 10.12.2025р., а також довідками ПП «ОЛТРАНС» /т. 1 а.с. 54-57, 60, т. 2 а.с. 33-38/.
З 11.08.2020р. у власності відповідача перебуває автомобіль марки Ford Focus, 2011р.в.. Також у користуванні відповідача наявний автомобіль марки Nissan X-Trail, 2020р.в., який з 10.11.2022р. зареєстрований на праві приватної власності за дружиною відповідача. Зазначені обставини визнаються сторонами та підтверджуються відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів /т. 1 а.с. 58-59, 201/. 
Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру аліментів, які відповідач має можливість сплачувати на утримання свого повнолітнього сина на період його навчання, то останній звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином між сторонами існує спір з правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, що регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі – СК).
Згідно зі ст. 199 СК якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство в Україні ґрунтується на принципах змагальності і диспозитивності, зміст яких відображений у положеннях ст.ст. 12 та 13 ЦПК.
Статтею 12 ЦПК визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач є повнолітнім сином відповідача і на теперішній час продовжує навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу і визнає дійсність свого зобов`язання по утриманню свого повнолітнього сина. В той же час між сторонами існує спір щодо розміру аліментних платежів, які має сплачувати відповідач позивачу для забезпечення потреб останнього.
Надаючи оцінку доводам сторін в контексті розміру аліментних платежів та аргументів сторін стосовно цього питання суд виходить з наступного.
Предметом судового розгляду в даному судовому провадженні є право позивача на утримання після досягнення ним повноліття, тобто потреба позивача у матеріальній підтримці з боку відповідача, яка існує з 01.11.2025р. Отже доводи сторін щодо обставин забезпечення потреб позивача, які існували до 31.10.2025р., в даному випадку не мають істотного значення, а відтак суд не вбачає необхідності у наданні оцінки доводам сторін з приводу цих обставин.
На теперішній час, починаючи з 01.11.2025р., позивач зазначає, що мінімальний розмір його матеріальних потреб для комфортного проживання та навчання складає 16 775 грн. на місяць. За змістом аргументів сторони позивача відповідна сума складається з витрат на навчання (2 975грн/міс), харчування (10 500грн/міс), витрати на послуги громадського транспорту (800грн/міс) та інші витрати, зокрема комунальні послуги, послуги зв`язку, побутові потреби (2 500грн/міс). Аналіз змісту таких доводів в контексті обставин спірних правовідносин свідчить, що вони частково відповідають критеріям обґрунтованості та об`єктивності. 
Разом з тим, варто звернути увагу, що визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей залежить не тільки від їх потреб, а й від можливостей їх батьків. При оцінці об`єктивних потреб позивача слід враховувати особливості фінансово-економічної системи в Україні та відповідних фінансових показників. 
На законодавчому рівні в Україні щорічно визначається розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення, а також показник мінімальної заробітної плати.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум – вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до ст. 3 Закону України від 24.031995 №108/95-ВР «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата – це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Статтею 9 такого Закону визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено, що з 01.01.2026р. розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає 3 512 грн. на місяць, для працездатних осіб – 3 328 грн. (ст. 7 Закону), а місячний розмір мінімальної заробітної плати – 8 647 грн. (ст. 8 Закону). 
Отже, в контексті засад нормативного регулювання потреб людини в Україні, доводи позивача про те, що мінімальний розмір його базових потреб на місяць складає 16 775 грн. є необґрунтованими, оскільки істотно перевищують відповідні показники для працездатних осіб, що визначені законом.
В той же час суд бере до уваги, що оскільки позивач є здобувачем вищої освіти на платній основі, то об`єктивно мінімальний розмір його базових потреб складає приблизно 6 500 грн. на місяць, і щонайменше складається з суми показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн.) та витрат на оплату навчання (2 975 грн.).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач є здоровою і працездатною людиною, має стабільний дохід, оскільки офіційно працевлаштований і отримує стабільну заробітну плату. Протягом останніх трьох років (період часу з лютого 2023 року по жовтень 2025 року) загальний розмір доходів відповідача складав 415 808 грн., тобто в середньому 12 600грн/міс. З вересня 2025 року розмір заробітної плати відповідача складає 9 129,98грн/міс. 
Також судом встановлено, що відповідач не заперечує тієї обставини, що працює водієм на маршрутах міжнародних перевезень і з огляду на розмір його доходів має змогу сплачувати аліменти на утримання позивача в розмірі 2 000грн/міс. При цьому, відповідач протягом 2025 року сплачував на утримання позивача аліменти в розмірі 3000-4000 грн. на місяць. Про належний рівень матеріального становища відповідача свідчать і обставини його життєдіяльності (наявність у володінні двох автомобілів, спосіб дозвілля тощо).
Натомість необґрунтованими є доводи позивача про те, що розмір заробітку відповідача сягає понад 120 000 грн. на місяць, оскільки такі доводи не підтверджуються належними доказами з точки зору їх допустимості та достатності, а відтак є припущенням. 
Натомість суд звертає увагу, що за загальновідомими даними, що доступні на веб-порталах Державної служби статистики (https://stat.gov.ua/) та викладені в узагальненому вигляді на порталі ТОВ «МінфінМедіа» (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/cherkasskaya/), показник розміру середньої заробітної плати по Черкаській області за період 2025-2026 року складає близько 20 000-21 500грн. на місяць. В цьому контексті слід зауважити, що саме такий показник береться до уваги при обчисленні розміру аліментів за умови, коли платник аліментів не працевлаштований або не має офіційних доходів (ч. 2 ст. 195 СК).
Надаючи оцінку доводам сторін в аспекті розміру аліментів варто звернути увагу, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК). На таких самих засадах регулюються і сімейні відносини (ч. 9 ст. 7 СК).
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно ч. 2 ст. 1 СК регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку надавати матеріальне утримання своєму повнолітньому синові на період навчання останнього та визнає свою спроможність надавати таку допомогу в межах суми 2 000 грн. на місяць. При цьому за змістом заяв відповідача по суті справи можна виснувати, що відповідач поділяє та підтримує бажання свого сина у здобутті вищої освіти, незважаючи на те, що він не погоджував своєї спроможності оплачувати навчання позивача у ЧНУ. До того ж аналіз спірних правовідносин свідчить, що відповідач не ухилявся від виконання свого обов`язку по матеріальному забезпеченню потреб сина до досягнення ним повноліття, а теперішній емоційно напружений стан взаємовідносин між сторонами обумовлений виключно невдоволенням сторонами вчинків один одного. Натомість суд зауважує, що відсутність належного емоційного зв`язку та бажаного рівня прихильності і пошани з боку дитини до батька не звільняє останнього від виконання батьківських обов`язків та не має бути підґрунтям для зловживання правом. Зазначене свідчить, що батько, який має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання останнього, зобов`язаний надавати таку допомогу для того, щоб забезпечити можливість своєму синові отримати належний рівень освіти, розвитку та формування його особистісної ідентичності і первинних професійних навиків, щоб у майбутньому дитина могла повноцінно реалізовувати свої права, в тому числі і право на працю та належний рівень самозабезпечення, а також свої обов`язки, в тому числі і обов`язок по утриманню батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК).
Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), в даному випадку відповідач має надавати своєму повнолітньому синові матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 3 500 грн. на місяць, що стане належним та достатнім заходом для матеріального забезпечення позивача та виконання відповідачем батьківського обов`язку, за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. При цьому, суд звертає увагу, що відповідний розмір аліментів забезпечуватиме покриття половини мінімальних обґрунтованих потреб позивача, які складають з прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вартості оплати навчання у ЧНУ.
За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню межах суми 3 500 грн. на місяць. 
Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на навчання у розмірі 8 925 грн. одноразово, то суд зауважує, що відповідні витрати були здійснені не позивачем, а його матір`ю. Отже право вимоги на відшкодування таких витрат належить не позивачу, а його матері – ОСОБА_3 . Оскільки сам позивач не здійснював таких витрат, то його вимоги до відповідача про їх відшкодування є неправомірними і не підлягають до задоволення. До того ж, суд звертає увагу, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, включають витрати на оплату навчання позивача, оскільки визначались судом з врахуванням вартості навчання позивача у ЧНУ. 
Стосовно порядку та строків стягнення аліментів, то суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Позовна заява надійшла до суду 07.11.2025р., а отже саме з цієї дати слід призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача та допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. 
З огляду на положення ч. 1, 2 ст. 199 СК, то стягнення аліментів слід здійснювати до закінчення навчання позивача в ЧНУ, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що термін навчання позивача у ЧНУ визначений датою 30.06.2029р., що передбачає здобуття освіти за освітнім рівнем бакалавр. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «закінчення навчання» є більш широким за своїм значенням і залежить не тільки від завершення строків навчальної програми, а й від ряду інших чинників (своєчасна оплата навчання; дотримання навчальної дисципліни; строк дії договору тощо). З огляду на різноманітність життєвих ситуацій, то визначення у даному судовому рішенні конкретної календарної дати, по яку відповідач зобов`язаний надавати своєму синові матеріальну допомогу, є недоцільним, оскільки не відповідатиме засадам ефективності судового способу захисту.
Стосовно позовних вимог в частині сплати пені та індексації розміру аліментів, то суд зауважує наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 184 СК розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078 (із змінами та доповненнями).
Абзацами першим, третім пункту 10-4 вказаного Порядку встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів.
Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Аналіз законодавчих положень та механізму індексації розміру аліментів свідчить про те, що у випадку визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, то їх індексація проводиться автоматично в силу положень закону (ч. 2 ст. 184 СК). При цьому, відповідна індексація проводиться виконавцем (у випадку примусового виконання рішення суду) або за домовленістю сторін (платник та одержувач аліментів). Отже порядок індексації аліментів чітко визначений нормами закону, а відтак відсутня потреба про зазначення такого порядку у резолютивній частині судового рішення.
Це ж саме стосується і положень про відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Зазначена норма закону є імперативною і застосовується, як передбачена законом санкція за порушення платником аліментів його зобов`язання в частині своєчасності здійснення аліментних платежів. Отже за своєю сутністю така неустойка є заходом забезпечення зобов`язань платника аліментів, а обов`язок його сплати передбачений законом (ч. 1 ст. 196 СК), а відтак відсутня потреба про зазначення такого порядку у резолютивній частині судового рішення.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Стосовно інших аргументів сторін, то слід зауважити, що відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище, то суд не вбачає потреби у наданні оцінки іншим доводам учасників справи, викладеними ними у письмових заявах по суті, оскільки відповідні аргументи не впливають на результат розгляду справи.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати по справі складаються з судового збору.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.2, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 176, 259, 264, 273, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та додаткових витрат на навчання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на його утримання в розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2025 року і до закінчення ним навчання в Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 25 травня 2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко