Справа № 751/317/26 	Головуючий у 1 інстанції Деркач О. Г. 	
Провадження № 33/4823/481/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року 	місто Чернігів	

за участі: представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності захисника Стрижака С.В. (в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Стрижака С.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2026 року, 

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з нього на корить держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
Місцевим судом встановлено, що 01.01.2026 року об 11:39 год ОСОБА_1 у м. Чернігів по вул. Народного Руху, 2, керував транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер», результат 0,33 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у матеріалах справи є довідка командира про те, що він був викликаний на службу, тому діяв у стані крайньої необхідності. При цьому вказує, що огляд було проведено з порушенням положень КУпАП, оскільки огляд військовослужбовця має проводитися у відповідності до положень ст. 266-1 КУпАП, а також із залученням військової служби правопорядку, тоді як поліцейськими було проведено огляд у відповідності до ст. 266 КУпАП. Також вказує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки діяння, передбачені ст. 130 КУпАП охоплюються об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП якщо суб`єкт є військовослужбовцем. Тому вважає, що матеріали складено з порушенням і постанова суду є не законною. Окрім цього, зауважує, що поза увагою суду залишились інші порушення, допущені поліцейськими: безпідставна зупинка транспортного засобу, не було оголошено ознак сп`яніння перед проходженням огляду на стан сп`яніння, а поставлене питання чи вживав водій алкогольні напої чи наркотичні речовини підтверджують відсутність дійсних підстав у поліцейських вважати, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, також не було роз`яснено конкретного закладу охорони здоров`я для проходження огляду та в матеріалах відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Дослідивши апеляційну скаргу, вислухавши апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, просили задовольнити із викладених підстав, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Стосовно клопотання захисника про зупинення провадження по справі до звільнення ОСОБА_1 зі служби, то апеляційний суд враховує таке.
Так, нормами КУпАП не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.
Відповідно до ст. 335 Кримінального процесуального кодексу України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При цьому, частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи і як уже зазначалось вище, має захисника, який представляє його інтереси під час розгляду справи, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист.
В положеннях ст. 6 Європейської конвенції з прав людини йдеться про те, що кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.
Крім того, необґрунтованим є і клопотання про залучення до справи прокурора, оскільки в даній категорії справ законодавством, яке визначає порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, такого не передбачено.
Відповідно ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я. 
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 556384 від 01.01.2026 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер», результат 0,33 проміле, чим порушив п. 2.9 ПДР. 
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені в ньому обставини об`єктивно підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом, зокрема відеозаписом з відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських, яким зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та його зупинку у дворі житлового будинку, де, як з`ясувалося пізніше, останній мешкає. Після перевірки документів, водієві було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», роз`яснено ознаки алкогольного сп`яніння, від запропонованого огляду він не відмовився, результат показав 0,33 проміле, проти результату якого він не заперечував та погодився з таким, що також узгоджується з його поясненням про те, що він напередодні вживав пиво. Після цього було складено матеріали про адміністративне правопорушення.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
Згідно з результатом проведеного тесту на алкоголь із використанням спеціальних технічних засобів, з яким останній погодився, про що поставив підпис, результат – 0,33 проміле (а.с. 4). 
Таким чином, місцевий суд, розглядаючи справу по суті, правильно встановив фактичні обставини, які полягали у керуванні ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення, а тому в тому числі, і не має необхідності допиту поліцейського в якості свідка, про що просив захисник. Відеозапис суд оцінює у сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними у даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційні доводи стосовно незгоди з проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до ст. 266 КУпАП та кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, вважаючи, що його дії підпадають під диспозицію ст. 172-20 КУпАП і відповідно, огляд мав проводитись згідно зі ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем, необґрунтовані.
Положеннями ст. 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд таких осіб проводиться на підставі ст. 266-1 КУпАП.
Тоді як за ст. 130 КУпАП настає відповідальність за керування транспортними засобами особами, зокрема, в стані алкогольного сп`яніння і їх огляд проводиться на підставі положень ст. 266 КУпАП.
За змістом ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Виходячи з аналізу вказаних норм для визнання порядку огляду та кваліфікації дій військовослужбовця, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, підлягає встановленню у кожному конкретному випадку факт виконання ним обов`язків військової служби. У цьому судовому проваджені, не встановлено факту безпосереднього виконання ОСОБА_1 службових обов`язків під час керування цивільним транспортним засобом у цивільному населеному пункті, поза межами території будь-якої військової частини чи військового об`єкту та його зупинки за встановлених обставин, оскільки згідно з відеозаписом, водій заїхав на подвір`я будинку, де проживає та припаркував автомобіль, жодних роз`яснень про терміновий виклик на службу поліцейському не повідомляв, що повною мірою спростовує інформацію наданим стороною захисту листом командира взводу, яку слід розцінити як намагання посприяти уникненню ОСОБА_1 встановленої законом відповідальності. А сам факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку, оскільки даних про те, що він виконував бойове завдання, яке б зобов`язувало його у той момент керувати не службовим автомобілем, суду не надано. Крім того, в ході розмови поліцейських із водієм було поставлено питання щодо необхідності виклику ВСП, від чого водій відмовився.
Отже, у цьому випадку він як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння обґрунтовано було запропоновано відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, зокрема, на місці зупинки, на що останній погодився та пройшов такий, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. 
Решта доводів апеляційної скарги, зокрема підстави для зупинки автомобіля та керування ОСОБА_1 автомобілем в стані крайньої необхідності, відсутність ознак сп`яніння не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом і не спростовують висновків суду. Ознаки встановлюються поліцейським у межах його повноважень, який, керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Так само відсутність у матеріалах справи направлення на огляд у заклад охорони здоров`я не впливає на суть скоєного адміністративного правопорушення, оскільки таке направлення складається при проведенні огляду в лікарні та не впливає на результат проведеного огляду, оскільки при роз`яренні суті правопорушення поліцейським було роз`яснено, що водій має поставити підпис про згоду, а у разі незгоди, огляд проводиться у лікаря. За відсутності будь-яких заперечень з боку водія, підстави вважати проведений огляд недійсним, відсутні.
Стягнення призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності і яка є безальтернативною. 
Апеляційні вимоги щодо накладення стягнення без позбавлення права керування, шляхом застосування аналогії ст. 69 КК України не підлягають до задоволенню, оскільки аналогія закону застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві.
У чинному КУпАП дійсно наявні деякі прогалини, які за аналогією закону можуть регулюватися іншими актами законодавства, однак, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульовано главою 4 КУпАП, і будь-якої прогалини у даному випадку не існує, як і підстав застосувати аналогію закону.
Більше того, законодавцем окремо передбачено неможливість застосування до правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, звільнення від відповідальності за малозначністю, що вказує на його підвищену суспільну небезпечність.
За наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи захисника про можливість за аналогією закону застосувати до цих правовідносин положення ст. 69 КК України та накласти стягнення більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Стрижака С.В. – залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	С. А. Мазур