ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6169/26 Справа № 214/5281/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 214/5281/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів – Акуленка В.В., Бондар Я.М., 
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного тексту рішення відсутні, 
ВСТАНОВИВ:

03 червня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 02561-10/2023, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
29 січня 2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 29012024-1, за яким останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Стар Файненс Груп», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 02561-10/2023.
Позивач зазначав, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не погашена.
Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 000 грн, а саме: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 000 грн - заборгованість за відсотками.
На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 02561-10/2023 в розмірі 31 000 грн.
Рішенням Саксаганького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 02561-10/2023 від 07 жовтня 2023 року в розмірі 31 000 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням матеріального права, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійним обставин справи, розрахунки позивача є такими, що суперечать вимогам законодавства, і судом не перевірені, у зв`язку з чим просить рішення суду в частині стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягнення відсотків у сумі 19 000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір відсотків за кредитом істотно і несправедливо явно перевищує розмір взятого кредиту, що суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». Вважає, що розмір відсотків за договором не може перевищувати 4 000 грн.
Від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє Чічур І.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін, з наступних підстав.
Межі розгляду справи апеляційним судом окреслені в частині першій статті 367 ЦПК, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга стосується виключно незгоди зі стягненням з відповідача процентів за користування кредитами, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в іншій частині.
Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Стар Файненс Груп» із заявкою-анкетою клієнта на отримання фінансового кредиту через веб-сайт товариства в мережі Інтернет https://starfin.com.ua (а.с. 35-37).
07 жовтня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №02561-10/2023 (а.с. 43-52), для підписання якого ОСОБА_1 використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором W1281 відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується копією довідки про ідентифікацію ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 56-57), що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4 Договору про надання фінансового кредиту №02561-10/2023 від 07 жовтня 2023 року, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності в безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-43хх-хххх-0259, строком на 360 днів. Дата надання кредиту – 07 жовтня 2023 року. Дата погашення кредиту – 30 вересня 2024. Процентна ставка 2,50% в день.
Пунктом 1.6 Договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-43хх-хххх-0259 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в пень перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
У відповідності до паспорту споживчого кредиту, мета отримання кредиту – на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка відсотків річних – 2,50% в день, що становить 912,50% річних, загальні витрати за кредитом 6 336 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 72 000 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних – 133859,83 % (а.с. 38-41).
Підтвердженням надання відповідачу у порядку, встановленому договором, кредитних коштів кредитодавцем, є копія повідомлення ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» вих. № 3426_250416092303 від 16 квітня 2025 року, відповідно до якої кредитором позичальниці здійснено перерахування коштів за допомогою системи iPay.ua у сумі 8 000 грн, маска картки № НОМЕР_1 хх-хххх-0259, номер транзакції iPay.ua 293855380, дата та час платежу: 07.10.2023 18.50.00 (а.с. 66.)
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» виявлено факт зарахування коштів у сумі 8 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 , дана картка емітована на ім`я ОСОБА_1 . .
Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 000 грн, а саме: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 000 грн - заборгованість за відсотками.
21 травня 2025 року на адресу відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило досудову вимогу про погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №02561-10/2023 від 07 жовтня 2023 року (а.с. 81).
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, виходячи з їх обґрунтованості та доведеності належними доказами. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд, враховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення судових витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, до 2 000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст.ст. 509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст. 525,625 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 527,530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 ст. 634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею третьою цього Закону передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Стар Файнен Груп» 07 жовтня 2023 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитних договорів про споживчий кредит, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та які відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаними кредитними договорами ТОВ «Стар Файненс Груп» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).
Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеними між фінансовими установами та відповідачем договором позики.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст. 1077,1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина 1 ст.1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Сторони відповідно до ст.6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Враховуючи те, що фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позичальником не повернуті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст.ст. 509,627 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, враховуючи наступне.
У частині 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Оскільки нараховані, відповідно до положень ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України, проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», то на думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених відсотків за користування кредитом, несправедливими.
Крім того, підписуючи договір, відповідач погодився з розміром відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.
Також не може бути застосовано до спірних правовідносин п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. 
Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.
Відповідачем ОСОБА_1 не пред`явлено вимоги про визнання умов кредитного договору недійсними, в тому числі щодо встановлення розміру процентної ставки.
Колегія суддів також бере до уваги, що проценти нараховані у межах строку кредитування, відповідач на спростування заборгованості нарахованих процентів не надав суду іншого належного розрахунку, який відрізнявся б від наданого позивачем, виходячи з умов кредитного договору.
З огляду на наведене, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, а тому відповідні посилання відповідача є неспроможними.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
При цьому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням особи, яка подала апеляційну скаргу, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий
Судді