ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 610/515/24
Номер провадження 22-ц/818/472/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
представника позивача адвоката Аскреткова А.В.,
представник ХОП Крупської К. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року в складі судді Стригуненка В.М. по справі № 610/515/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.
Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2020 року йому було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 12020220190000029 від 08 січня 2020 року за ч. 2 ст. 307 КК України. Того ж дня ухвалою суду обрано щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та в подальшому вручений обвинувальний акт. За результатами судового розгляду вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, його було виправдано у зв`язку з не доведенням в його діях складу злочину. 
Вважає, що правоохоронні органи, які проводили досудове розслідування, своїми незаконними діями заподіяли йому моральні страждання. Він незаконно та необґрунтовано звинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення протягом майже трьох років, з яких, будучі інвалідом ІІІ групи, більше одного року провів під вартою у слідчому ізоляторі. У цей період продовжували діяти певні обмеження його прав, мала місце втрата нормальних життєвих зв`язків, що стало причиною розладу його здоров`я. Під вартою йому не надавалася необхідна відповідна кваліфікована медична допомога. Запобіжний захід постійно продовжувався, незважаючи на прохання змінити його на більш м`який у зв`язку зі станом здоров`я.
Викладені події призвели до виникнення у нього величезної психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, які посилювалися постійним нервовим стресом, конфліктами у сім`ї, постійними викликами до суду. Він повинен був захищатися від незаконного обвинувачення, що вплинуло на погіршення його відносин з оточуючими людьми. Йому довелося докладати значних зусиль для підняття свого авторитету за місцем проживання, він зазнав негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому.
З урахуванням ступеню негативного впливу на його життя та свідомість, значного порушення його життєвого укладу та моральних страждань, яких він зазнав внаслідок неможливості тривалого відновлення своїх прав через незаконне кримінальне переслідування, враховуючи характер та обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, перебування більше року під вартою, вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 600 000,00 грн.
Просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 1 600 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб Харківської обласної прокуратури та ГУНП в Харківській області.
10 лютого 2025 року Харківська обласна прокуратура подала відзив на позов, у якому вважала недоведеним спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок незаконних дій держави. Посилалась на те, що у позові зазначено лише загальні твердження про понесені душевні страждання, порушення життєвого укладу та негативні зміни у звичайному ритмі життя, які не підтверджуються відповідними належними та допустимими доказами. Здійснення слідчих та процесуальних дій у ході досудового розслідування кримінального провадження належить до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами законодавства та не може бути безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та збільшення його розміру у зв`язку з цим. Позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір, який має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення. У разі ж доведеності позивачем заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру розмір відшкодування підлягає розрахунку, враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом з 31 березня 2020 року по 23 березня 2023 року, та положення Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» щодо розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, тобто 1600,00 грн. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір, не підлягає задоволенню.
10 лютого 2025 року ГУНП в Харківській області подало відзив на позов, у якому просило відмовити у задоволенні позову. Вказало, що відкриття кримінального провадження відбулося внаслідок наявності ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування. З урахуванням інкримінованого позивачу злочину застосування відносно нього відповідного процесуального заходу було цілком обґрунтованим з точки зору кримінально-процесуального законодавства. Крім того, посадовими особами ГУНП в Харківській області з моменту пред`явлення підозри позивачу до моменту направлення обвинувального акту до суду у розумні строки було вчинено ряд слідчих дій для встановлення наявності або відсутності в діях позивача складу кримінального правопорушення. Після направлення обвинувального акту до суду на території України з 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан, що унеможливило розгляд справи у суді у розумні строки. Розмір компенсації моральної шкоди, у разі задоволення позовних вимог, повинен складати 253 896,00 грн, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у значно вищому розмірі, ніж встановлено законом. Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації.
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 000,00 грн, в іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням конкретних обставин справи, тривалого перебування під вартою, наявності у позивача інвалідності, негативних наслідків для позивача внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, глибини душевних страждань, їх характеру, обсягу, тяжкості вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, ступеня зниження його репутації, наявності перешкод у реалізації своїх життєвих планів, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вимог розумності та справедливості, а також гарантованого законом мінімального розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом, на його користь слід стягнути 600 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 15 липня 2025 року Харківська обласна прокуратура, 22 липня 2025 року ГУНП в Харківській області, 23 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Аскретков А.В. до суду апеляційної інстанції подали апеляційні скарги.
Харківська обласна прокуратура в апеляційній скарзі просила рішення суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 57 120,00 грн, в іншій частині рішення залишити без змін; компенсувати за рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги. Апеляційна скарга мотивована тим, що здійснення слідчих та процесуальних дій у ході досудового розслідування кримінального провадження належить до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства. Жодних доказів застосування органами досудового розслідування до позивача морального чи фізичного впливу суду не надано. Тому здійснення лише саме таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди у вищому розмірі, ніж передбачений Законом мінімальний розмір. Судом не надано належної оцінки негативній характеристиці позивача з місця проживання, наявності у нього попередньої судимості за ч. 1 ст. 263 КК України. Належних, допустимих і достатніх доказів причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування чи прокуратури при провадженні досудового розслідування та настанням негативних наслідків також не надано. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, судом першої інстанції помилково розраховано суму відшкодування, виходячи з мінімальної заробітної плати 8000,00 грн, адже відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1600,00 грн.
ГУНП в Харківській області в апеляційній скарзі просило рішення суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 219 912,00 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги. Вказало, що стягнута судом сума моральної шкоди є очевидно неспівмірною і несправедливою з урахуванням триваючої з 24 лютого 2022 року повномасштабної військової агресії рф проти України, що вимагає першочергового спрямування коштів Державного бюджету України на цілі, котрі знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із прагненням до збереження у майбутньому держави Україна. Позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації. З моменту внесення відомостей до ЄРДР та направлення обвинувального акту до суду, а саме з 08 січня 2020 року по 31 березня 2020 року, пройшло три місяці, тому можна стверджувати, що обвинувальний акт був переданий до суду в межах вимог кримінально-процесуального законодавства. Наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування. Здійснення передбачених законом заходів у кримінальному провадженні не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди у вищому розмірі, ніж передбачений Законом мінімальний розмір. З урахуванням необхідності сплати податків і зборів у розмірі 23%, слід брати за розрахункову величину суму мінімальної заробітної плати у розмірі 6160,00 грн (8000,00 – 23%).
Представник ОСОБА_1 адвокат Аскретков А.В. в апеляційній скарзі просив рішення суду – скасувати та позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повністю взяв до уваги його пояснення, не надав належну оцінку доказам у справі, не вірно розрахував суму завданої йому моральної шкоди та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.
Відзивів на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Аскреткова А.В., який підтримав апеляційну скаргу позивача, проти скарг відповідачів заперечував, представника ХОП ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційні скарги Харківська обласна прокуратура та ГУНП в Харківській області, проти скарги позивача заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційні Харківської обласної прокуратури та ГУНП в Харківській області слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 1984 року народження, є інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, йому протипоказана тяжка фізична праця, що підтверджується довідкою від 28 січня 2002 року № 032765, виданою на підставі акту огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 16 том 1).
З довідки-характеристики на ОСОБА_1 , наданої Балаклійським міським головою, вбачається, що за час проживання в м. Балаклія він зарекомендував себе з негативного боку, з сусідами стосунки не підтримує, участі у життєдіяльності міста не приймає, громадський порядок не порушує, у побуті веде себе гідно (а.с. 17 том 1).
Згідно витягу з ЄРДР 08 січня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення з кваліфікацією за ч. 1 ст. 307 КК України, кримінальному провадженню присвоєний № 12020220190000029 (а.с. 18 том 1).
30 січня 2020 року у вказаному кримінальному провадженні постановою прокурора вирішено провести контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_1 (а.с. 32-33 том 1).
30 березня 2020 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 5, 37 том 1).
30 березня 2020 року слідчим суддею Балаклійського районного суду Харківської області було винесено ухвалу про надання дозволу на обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_1 з метою відшукання наркотичних засобів, предметів і речей для їх виготовлення та вживання, а також коштів, здобутих від злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів (а.с. 21-22, 157-158 том 1).
Обшук за вищевказаною ухвалою було проведено 31 березня 2020 року (а.с. 23-26 том 1).
31 березня 2020 року ОСОБА_1 було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України – незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, що є тяжким кримінальним правопорушенням (а.с. 27 том 1).
31 березня 2020 року ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_1 за клопотанням старшого слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів (а.с. 29, 159-163 том 1), який у подальшому неодноразово продовжувався.
31 березня 2020 року досудове розслідування кримінального провадження було завершено складанням обвинувального акту щодо ОСОБА_1 (а.с. 30-31 том 1).
Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 03 квітня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області та накладено арешт на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (а.с. 34-35, 164-165 том 1).
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдано його у зв`язку з не доведенням, що в його діянні є склад кримінального правопорушення. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_1 у виді тримання під вартою було скасовано та негайно звільнено його з-під варти в залі суду (а.с. 39-55, 166-184 том 1).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 – без змін (а.с. 64-69, 185-189 том 1).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Приписами частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) й інших.
Судова практика з указаного питання є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Такі висновки про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2024 року у справі № 161/15015/22 (провадження № 61-6078св24).
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовано виходив з того, що внаслідок перебування під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув в силу прямої вказівки закону на підставі постановлення виправдувального вироку суду.
Порушене щодо ОСОБА_1 кримінальне провадження мало несприятливі наслідки для нього, оскільки він тривалий час був змушений захищатися від обвинувачення і доводити свою невинуватість, страждав від почуття невизначеності свого майбутнього. Позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, вимушених змінах в організації його життя. 
Суд першої інстанції також правильно визначив строк перебування позивача під слідством та судом з 31 березня 2020 року (з моменту повідомлення про підозру) до 23 березня 2023 року (набрання чинності виправдувальним вироком суду після його перегляду в апеляційному порядку), що складає 2 роки, 11 місяців, 21 день.
Оскільки вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2023 року був залишений без змін, то саме із цієї дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування щодо нього - завершеним.
Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, виходячи з такого.
Як вбачається зі статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі – 8000,00 грн.
Отже, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (8000,00 грн) за кожен місяць перебування під слідством чи судом (35 місяців 21 день) мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 становить 285 600,07 грн ((35 місяців * 8000,00 грн) + (8000,00 грн / 30 днів х 21 день) = 280 000,00 грн + 5600,07 грн).
Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, їх тривалість протягом 2 років, 11 місяців, 21 днів, вимушені зміни у житті позивача, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 285 600,07 грн, що відповідає мінімальному, визначеному законом, в повній мірі є достатнім для компенсації спричинених моральних страждань.
Вимагаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 600 000,00 грн позивач належним чином не мотивував своїх вимог, не навів аргументів, чому відшкодування має складати саме такий розмір, що більш ніж у п`ять разів перевищує передбачений законом мінімум відшкодування моральної шкоди у вказаній категорії справ.
Визначаючи розмір відшкодування у сумі 600 000,00 грн, тобто удвічі більше мінімального гарантованого законом розміру, суд першої інстанції своїх висновків належним чином також не мотивував.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів щодо застосування до нього насильства чи тиску з боку правоохоронних органів, звернення за медичною допомогою позивачем не надано. ОСОБА_1 надано докази щодо наявності у нього 3 групи інвалідності, однак не підтверджено, що стан його здоров`я погіршився, і що таке погіршення викликане саме незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, ненаданням медичної допомоги під час перебування у СІЗО тощо. 
Доказів щодо змін у його стосунках з сім`єю у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності позивачем також не надано. При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що він не одружений (згідно даних вироку суду - розлучений). До посилань позивача на зниження його авторитету серед друзів та знайомих колегія суддів ставиться критично, з огляду на те, що він вже був раніше засуджений вироком суду від 08 липня 2019 року до 3 років позбавлення волі (звільнений від покарання з випробуванням). Даних щодо втрати позивачем роботи, зниження ділової репутації суду також не надано.
Сам факт застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є автоматично підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачу було пред`явлено обвинувачення у тяжкому злочині, та за таких обставин застосування до нього відповідного запобіжного заходу було обґрунтованим і відповідало вимогам КПК України. До набрання вироком суду першої інстанції законної сили запобіжний захід ОСОБА_1 у виді тримання під вартою було скасовано та негайно звільнено його з-під варти в залі суду.
При цьому, колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності збільшення розміру відшкодування йому моральної шкоди колегія суддів не приймає, натомість з доводами відповідачів щодо неспівмірності такого розміру апеляційний суд частково погоджується, оскільки позивач не довів підстав для збільшення її розміру порівняно з гарантованим законом мінімумом відшкодування.
Водночас, доводи апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися, і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».
До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24), від 05 березня 2025 року у справі № 161/170/24 (провадження № 61-9822св24), від 05 березня 2025 року у справі № 166/789/24 (провадження № 61-14883св24).
Крім того, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» відсутні. Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24).
З доводами апеляційної скарги ГУНП в Харківській області щодо того, що при обчисленні розміру моральної шкоди слід брати за розрахункову величину суму мінімальної заробітної плати у розмірі 6160,00 грн з урахуванням податків та зборів (8000,00 – 23%), колегія суддів також не погоджується, адже у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити саме з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, а відрахування податків не є компетенцією суду. Порядок виконання судового рішення має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. У таких справах податкові зобов`язання, які виникають у зв`язку з ухваленням судових рішень про стягнення коштів, не впливають на порядок їх виконання і не визначаються судом (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 661/285/20, провадження № 61-194св22).
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Отже, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним, однак судом неправильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди, що є підставою для зміни рішення суду та зменшення суми відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету на користь позивача, з 600 000,00 грн до 285 600,07 грн.
Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з апеляційними скаргами Харківською обласною прокуратурою та ГУНП в Харківській області сплачено по 18 168,00 грн судового збору (а.с. 72, 77 том 2). Позивач звільнений від сплати судового збору в силу п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, на 17,85 %, то відповідачам має бути компенсовано за рахунок держави по 14 925,01 грн судового збору (18 168,00 * (100 % - 17,85%).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року змінити.
Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , з 600 000,00 грн до 285 600 (двісті вісімдесят п`ять тисяч шістсот) грн 07 коп.
Компенсувати Харківській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 14 925 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 01 коп. сплаченого судового збору за подану апеляційну скаргу.
Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Харківській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 14 925 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 01 коп сплаченого судового збору за подану апеляційну скаргу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина