ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року		Справа №260/4694/25 пров. №А/857/34117/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року (суддя Калинич Я.М., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУПФ-1, ГУПФ-2 відповідно), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-2 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії від 01.04.2025 № 072150011507 (далі Рішення) про відмову у призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про призначення пенсії за віком від 17.03.2025 № 072150011507 (далі Рішення-1)).
визнати протиправними дії ГУПФ-1 щодо непроведення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з дати її первинного призначення – з 17.02.2025;
зобов`язати ГУПФ-1, на підставі Рішення-1 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з дати набуття права на таку – з 17.02.2025. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення (на заміну Рішення-1). Зобов`язано ГУПФ-1, на підставі Рішення-1 про призначення пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV, здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з дати набуття права на таку – з 17.02.2025. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач ГУПФ-2, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відсутні підстави для застосування положень Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18 травня 2012 року (далі Угода), при призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійне забезпечення позивача здійснюється на умовах загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Вказане спростовує покликання відповідача в оскаржуваному Рішенні як підставу не зарахування періодів роботи позивача в Республіці Польща при визначенні права на призначення пенсії за віком, на пункт 4 статті 2 Угоди.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 22.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ-1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону №796-ХІІ зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУПФ-2.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , 17.03.2025 ГУПФ-2 було прийнято Рішення-1 про призначення пенсії.
В подальшому, 01.04.2025 ГУПФ-2 прийняло нове Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком (на заміну Рішення-1 про призначення пенсії за віком).
Відповідно до вказаного Рішення страховий стаж позивача на дату звернення становить 22 роки 00 місяців 01 день. До страхового стажу згідно договору між Республікою Польща та Україною про соціальне страхування від 05 липня 2021 року не зараховано періоди роботи з 01.07.2016 по 30.11.2016, з 01.09.2017 по 30.09.2017, з 11.10.2017 по 31.12.2017, з 01.02.2018 по 28.02.2018, з 01.04.2018 по 19.12.2018 - оскільки питання пенсійного забезпечення осіб, які працювали на території України та Республіки Польща, вирішується згідно з законодавством кожної з держав з урахуванням положень Угоди, яка набрала чинності 01.01.2014. Також у Рішенні зазначено, що страховий стаж зараховано згідно наявних даних в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. 
Також повідомлено позивача, що стаж роботи або проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 5 років 4 місяці 02 дні згідно з довідкою від 22.01.2020 №94, виданою Луганською селищною радою Житомирської області.
Таким чином, у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон Закон №1058-IV.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та при наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31.12.2025 року – не менше 32 років. 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. 
Згідно абзацу четвертого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Таким чином, особа, період проживання якої у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року склало понад 5 повних календарних років, то відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ в 2025 році набуває права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ зі скорочення пенсійного віку на 9 років та за наявності 32 років страхового стажу, зменшеного на 9 років (23 роки).
Відповідно до пункту 1.7. Розділу І «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
З матеріалів справи встановлено, що Рішенням-1 17.03.2025 позивачу було призначено пенсію за віком.
Статтею 47 Закону №1058-IV визначено порядок виплати призначеної пенсії, а статтею 49 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії та порядок її поновлення. Крім того, частиною третьою статті 49 Закону №1058-IV передбачено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, територіальний орган Пенсійного фонду переглядає розмір та підстави її виплати без урахування таких даних.
Разом з тим, наведені норми не наділяють пенсійний орган повноваженнями після прийняття рішення про призначення пенсії ухвалювати нове рішення про відмову у її призначенні на заміну попередньому рішенню. Так, Закон № 1058-IV розмежовує процедури призначення пенсії, перегляду підстав її виплати та припинення виплати пенсії, однак не передбачає можливості скасування чинного рішення про призначення пенсії шляхом прийняття рішення про відмову у її призначенні.

Отже, приймаючи Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на заміну попередньому Рішенню-1, яким було призначено таку пенсію, відповідач діяв поза межами наданих законом повноважень та не у спосіб, визначений законодавством. 
Також у зазначеному Рішенні вказано на те, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.07.2016 по 30.11.2016, з 01.09.2017 по 30.09.2017, з 11.10.2017 по 31.12.2017, з 01.02.2018 по 28.02.2018, з 01.04.2018 по 19.12.2018 на території Республіці Польща.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. 
Статтею 24-1 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З 01.01.2014 набула чинності Угода, ратифікована Законом України від 05.09.2013 №458-VІІ «Про ратифікацію Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення».
Відповідно до статті 2 Угоди, ця Угода застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується, серед іншого, пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 4 Угоди визначено, що якщо цією Угодою не передбачено інше, особи, на яких поширюються положення цієї Угоди, несуть обов`язки і користуються правами, які передбачені законодавством другої Договірної Сторони, на тих самих умовах, що громадяни цієї Договірної Сторони.
Статтею 10 Угоди передбачено, що періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.
Відповідно до статті 12 Угоди, якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає. 
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-ХІІ, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. 
З наведених положень слідує, що при визначенні права особи на пенсію за віком підлягають врахуванню періоди страхового стажу, набуті на території Республіки Польща, за умови дотримання вимог Угоди.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пенсійне забезпечення позивача здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV, а тому покликання відповідача на пункт 4 статті 2 Угоди як на підставу для незарахування спірних періодів роботи є помилковим.
За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача періоди його роботи на території Республіки Польща з 01.07.2016 по 30.11.2016, з 01.09.2017 по 30.09.2017, з 11.10.2017 по 31.12.2017, з 01.02.2018 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 19.12.2018, що, своєю чергою, свідчить про необґрунтованість висновків, покладених в основу Рішення, винесеному на заміну Рішенню-1, яким позивачу було призначено пенсію за віком.
Враховуючи відсутність передбачених законом підстав для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну чинному рішенню про її призначення, а також безпідставне неврахування відповідачем спірних періодів страхового стажу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного Рішення та наявність підстав для його скасування.
Оскільки Рішенням-1 17.03.2025 позивачу вже було призначено пенсію за віком, однак її виплата фактично не здійснювалася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність поновлення порушеного права позивача шляхом виплати пенсії з дати виникнення права на неї, а саме з 17.02.2025.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем, так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич