ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. Справа№ 910/9572/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 28.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 21.10.2025 (повний текст складено та підписано 28.10.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва
від 11.11.2025
у справі №910/9572/25 (суддя І.Д. Курдельчук)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" 
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення грошових коштів
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Гарантований покупець" про стягнення 20 158 759,41 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії № 16253/01 від 28.12.2018, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення суми основного боргу в розмірі 14 103 128,48 грн, 1 538 630,62 грн 3% річних, 434 690,04 грн інфляційних втрат, 46 299,53 грн пені та штрафу у розмірі 36 010,74 грн.

Короткий зміст оскаржених рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Державного підприємства “Гарантований покупець” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Грiнваттех” 14 103 128,48 грн - основний борг, 1 538 630,62 грн - три відсотки річних; 4 434 690,04 грн - втрат від інфляційних процесів, пеню в розмірі 46 299,53 грн та штраф у розмірі 36 010,74 грн, сплачений судовий збір у розмірі 241 905,12 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку про те, що обставина наявності у відповідача невиконаного зобов`язання щодо оплати поставленої позивачем електроенергії на суму 14 103 128,48 за період березень-жовтень та грудень 2022 року є встановленою. 
Також суд, здійснивши перевірку правильності здійснених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, згідно розрахунків, наданих позивачем, зазначив, що вони арифметично правильними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 1 538 630,62 грн 3% річних та 4 434 690,04 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню. 
Суд також дійшов висновку, що позивачем правомірно та арифметично правильно визначено суму пені та штрафу, які підлягають стягненню, а тому позовна вимога про стягнення пені у розмірі 46 299,53 та штрафу у розмірі 36 010,74 грн підлягає задоволенню.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
Приймаючи додаткове рішення, суд виходив з того, що заявлений розмір судових витрат не може бути покладений на відповідача у повному обсязі. Враховуючи принцип пропорційності, суд визначив суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 21.10.2025 у справі №910/9572/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що суд неправильно застосував п. 10.4/11.4 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, у взаємозв`язку з частиною першою статті 531 ЦК України, без урахування висновків ОП ВС у справах №910/15867/21 та №910/4439/24, і як наслідок дійшов помилкового висновку про настання у відповідача обов`язку щодо оплати поставленої електричної енергії після здійснення такої поставки та двостороннього підтвердження факту поставки в актах купівлі-продажу;
Крім того, скаржник посилається на те, що судом не взято до уваги наявну заборгованість НЕК «Укренерго» перед Підприємством, а також те, що відповідно до п. 11.4 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії виникає після 100% оплати НЕК «Укренерго» послуг перед Підприємством.
Апелянт також зазначає, що суд не з`ясував обставини щодо строку остаточного розрахунку по спірних розрахункових періодах, визначеного згідно п. 10.4/11.4 Порядку №641. 
Також апелянт не погоджується з розміром 3% річних та інфляційних втрат, який розрахований позивачем.
За доводами апелянта, позивач визначив початок періоду нарахування боргу без урахування правил статей 212,253 ЦК України, п. 10.4 або 11.4 Порядку №641, оскільки за змістом цих норм перебіг строку має починатися через 3/5 робочих днів з дня, наступного за датою оприлюднення рішення Регулятора.
Скаржник також наголошує, що перевіряючи наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд не врахував викладену в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №924/2/21 методику із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми та визначений позивачем період нарахування інфляційної складової боргу.
Крім того, скаржник стверджує про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій, з посиланням на постанову НКРЕКП від 25.02.2022 №332.
Стосовно додаткового рішення апелянт указує на те, що останнє ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому апелянт посилається на те, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу присуджений до стягнення з відповідача, не відповідає коритерію розумності розміру адвокатських витрат, а також критеріям, визначеним у ч. 4 ст. 126 ГПК України, що свідчить про необгрунтованість оскаржуваного додаткового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

24.12.2025 через підсистему “Електронний суд” від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому останній заперечив доводи викладені в них, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого суду – без змін.
Позивач наголошує на тому, що наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені п. 10.1 Порядку №641. Відтак, за доводами позивача заперечення відповідача є необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.
Щодо заперечень апелянта на додаткове рішення, позивач указує на те, що до матеріалів справи позивачем були надані докази понесення витрат на правничу допомогу до дати прийняття рішення у розмірі 50 000,00 грн, яку було стягнуто судом. Позивач вважає дану суму повністю обгрунтованою, співмірною до об`єму та складності виконаних адвокатом робіт.
Крім того, позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 200 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг, заяв та клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9572/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Витребувано матеріали справи №910/9572/25 з Господарського суду міста Києва.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9572/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Гарантований покупець” на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25. Судове засідання призначено на 27.01.2026.
09.12.2025 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25. Призначено до спільного розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25 з апеляційною скаргою Державного підприємства “Гарантований покупець” на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі №910/9572/25. Судове засідання призначено на 27.01.2026.
15.12.2025 матеріали справи №910/9572/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9572/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.01.2026, справу №910/9572/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційних скарг Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі №910/9572/25, колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) судді Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026. Розгляд апеляційних скарг призначено на 18.02.2026.
18.02.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача надійшло клопотання про долучення контррозрахунків та клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/5633/23.
У судовому засіданні 18.02.2026 оголошено перерву до 04.03.2026.
02.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про долучення доказів надання правової допомоги.
04.03.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви представника позивача про долучення доказів та заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених ТОВ "Грінваттех" за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
04.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву про зупинення провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" задовольнити. Зупинено провадження у справі №910/9572/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/5633/23.
21.04.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 поновлено апеляційне провадження у справі №910/9572/25. Повідомлено учасників справи про призначення судового засідання на 21.05.2026.
06.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла повторна заява про поновлення провадження у справі.
В судовому засіданні від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" виходячи з інформації, яка міститься у відкритому доступі, надійшло усне клопотання про заміну учасника справи правонаступником, яке задоволено судом.
Розгляд справи відкладено на 28.05.2026.
У судовому засіданні 28.05.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 28.05.2026 з`явились представники сторін, які надали свої пояснення.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю; скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, та ухвалити нове ршення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Грінваттех" про розподіл судових витрат в цій частині.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.12.2018 між ДП “Енергоринок” (ДПЕ) та ТОВ “Грінваттех” (ВАД) укладено Договір №16253/01, за яким ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору (далі Договір). 
28.12.2018 між ДП “Енергоринок” (ДПЕ) та ТОВ “Грінваттех” (ВАД) укладено Додаткову угоду №16254/01 до Договору щодо встановлення ВАД зобов`язання здійснити реєстрацію автоматизованої системи комерційного обліку.
30.06.2019 між ДП “Енергоринок” (ДПЕ), ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” укладено Додаткову угоду №309/01 до Договору, якою сторони дійшли згоди про заміну в преамбулі Договору слова “Державне підприємство “Енергоринок” (далі – ДПЕ), що діє не підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 №579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах” замінити на слова “державне підприємство “Гарантований покупець” (далі – гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця”.
Також сторони дійшли згоди про заміну статей 1-10 Договору статтями 1-8 в новій редакції.
27.12.2019 між ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” укладено Додаткову угоду №1615/01 до Договору щодо зміни банківських реквізитів.
12.03.2020 між ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” укладено Додаткову угоду №423/01/20 до Договору, якою сторони дійшли згоди про заміну преамбулі Договору слова “виробник за “зеленим” тарифом” на слова “продавець за “зеленим” тарифом”, а також про виклад статей 1-7 Договору в новій редакції.
16.02.2021 між ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” укладено Додаткову угоду №596/01/21 до Договору, якою сторони дійшли згоди про: доповнення Договору пунктом 1.2; доповнити Договір пунктом 2.6; викласти пункт 3.3 Договору в новій редакції; доповнити Договір пунктом 3.4; викласти підпункт 2 пункту 4.2 Договору в новій редакції; доповнити підпункт 4.2 Договору підпунктом 7-10; викласти підпункти 2 та 3 пункту 4.3 Договору в новій редакції; викласти підпункт 3 пункту 4.5 Договору в новій редакції; викласти пункт 4.6 Договору в новій редакції; в абзаці першому пункту 7.3 знак та слова “, що затверджена Регулятором” виключити; в абзаці першому пункту 7.5 знаки та слова “, та/або укладення продавцем за “зеленим” тарифом із оператором системи передачі договору про врегулювання небалансів” виключити; викласти абзаци 5 та 6 підпункту 2 пункту 7.5 Договору в новій редакції; доповнити Договір пунктами 7.10-7.14; викласти главу 8 Договору в редакції, визначеною Додатковою угодою.
ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” підписано Акти купівлі-продажу електричної енергії:
- за жовтень 2021 року на загальну суму 5 124 563,44 грн;
- за січень 2022 року на загальну суму 858 952,15 грн;
- за лютий 2022 року на загальну суму 2 035 288,24 грн;
- за березень 2022 року на загальну суму 3 199 521,24 грн;
- за квітень 2022 року на загальну суму 4 362 813,35 грн;
- за травень 2022 року на загальну суму 4 495 694,65 грн;
- за червень 2022 року на загальну суму 5 799 197,26 грн;
- за липень 2022 року на загальну суму 6 487 904,05 грн;
- за серпень 2022 року на загальну суму 6 264 913,24 грн;
- за вересень 2022 року на загальну суму 4 196 638,66 грн;
- за жовтень 2022 року на загальну суму 3 982 758,40 грн;
- за листопад 2022 року на загальну суму 666 698,77 грн;
- за грудень 2022 року на загальну суму 776 614,34 грн.
ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” підписано Акти коригування до Актів купівлі-продажу:
- за липень 2022 року на загальну суму 42 447,76 грн;
- за серпень 2022 року на загальну суму 40 988,82 грн;
- за вересень 2022 року на загальну суму 27 456,93 грн.
ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” підписано Акти звірки розрахунків:
- заборгованість ДП “Гарантований покупець” станом на кінець дня 30.09.2023 за жовтень 2021 та лютий-грудень 2022 року становить 24 659 765,80 грн.;
- заборгованість ДП “Гарантований покупець” станом на кінець дня 31.03.2024 за жовтень 2021 та лютий-грудень 2022 року становить 24 626 775,40 грн;
- заборгованість ДП “Гарантований покупець” станом на кінець дня 30.09.2024 за жовтень 2021 та лютий-грудень 2022 року становить 24 112 658,48 грн.
13.03.2025 ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” підписано Акт зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, яким зафіксовано за ДП “Гарантований покупець” перед ТОВ “Грінваттех” непогашене грошове зобов`язання у сумі 26 904 648,43 грн за купівлю електричної енергії відповідно до Договору від 28.12.2018 №16253/01, а за ТОВ “Грінваттех” перед ДП “Гарантований покупець” непогашене грошове зобов`язання у сумі 10 436 404,24 грн за послуги з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця відповідно до договору від 28.12.2018 №16253/01 та до договору від 26.01.2024 №878/07/24. За результатом зарахування зустрічних однорідних вимог: зобов`язання ТОВ “Грінваттех” припинено у повному обсязі; зобов`язання ДП “Гарантований покупець” припинено частково, залишкова заборгованість становить 16 468 244,19 грн.
14.03.2025 ДП “Гарантований покупець” та ТОВ “Грінваттех” підписано Акт зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, яким зафіксовано за ДП “Гарантований покупець” перед ТОВ “Грінваттех” непогашене грошове зобов`язання у сумі 4 381 199,48 грн за купівлю електричної енергії відповідно до Договору від 28.12.2018 №16253/01, а за ТОВ “Грінваттех” перед ДП “Гарантований покупець” непогашене грошове зобов`язання у сумі 308 764,13 грн за послуги з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця відповідно до договору від 28.12.2018 №16253/01 та до договору від 26.01.2024 №878/07/24. За результатом зарахування зустрічних однорідних вимог: зобов`язання ТОВ “Грінваттех” припинено у повному обсязі; зобов`язання ДП “Гарантований покупець” припинено частково, залишкова заборгованість становить 4 072 435,35 грн.
Враховуючи Акт звірки розрахунків та Акти зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог від 13.03.2025 та від 14.03.2025 заборгованість ДП “Гарантований покупець” становить:
- за березень 2022 року: 1 012 168,40 грн;
- за квітень 2022 року: 112 120,41 грн;
- за травень 2022 року: 2 752 218,34 грн;
- за червень 2022 року: 3 564 416,61 грн;
- за липень 2022 року: 3 323 105,43 грн;
- за серпень 2022 року: 2 335 183,92 грн;
- за вересень 2022 року: 307 523,31 грн;
- за жовтень 2022 року: 597 115,30 грн;
- за грудень 2022 року: 99 276,76 грн.
З огляду на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену електричну енергію у розмірі 14 103 128,48 грн та за прострочення здійснення повної оплати за отриману електричну енергію позивач додатково просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 46 299,53 грн, 7% штрафу в розмірі 36 010,74 грн, а також 3% річних у розмірі 1 538 630,62 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 434 690,04 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що обов`язок ДП “Гарантований покупець” щодо оплати 100% вартості електричної енергії, за існуючим алгоритмом розрахунків, обумовлений 100% оплатою оператора системи передачі послуги перед ДП “Гарантований покупець” у відповідному розрахунковому періоді, а тому, враховуючи несплату НЕК “Укренерго” (оператор системи розподілу) послуг у повному обсязі, зобов`язання відповідача перед позивачем за спірні розрахункові періоди у розумінні частини 1 статті 530 ЦК України не виникли.
Відповідач також зазначає, що оскільки станом на 15.08.2025 позивач має перед відповідачем заборгованість за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця у розмірі 1 541 782,95 грн, з яких: 1 462 549,00 грн за послугу з відшкодування частки відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця; 79 233,95 грн за послугу з відшкодування вартості відхилення, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 541 782,95 грн не підлягають задоволенню в силу положень підпункту 12 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 “Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану” (у редакції постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652), згідно яких гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за “зеленим” тарифом” на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.
Відповідач вважає, що оскільки за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/4439/23 до часу втрати чинності наказу Міністерства енергетики України № 206 від 15.06.2022, а саме до 01.05.2024, законодавством України були встановлені обмеження щодо розміру коштів, що підлягали сплаті виробникам відновлювальних джерел енергії, то відсутні правові підстав для застосування до відповідача наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.
Заперечуючи щодо визначеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, відповідач зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування, оскільки не враховано дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії.
Відповідач також повідомляє про порушення позивачем методики розрахунку інфляційних втрат.
Також відповідач заперечує щодо стягнення пені та штрафу, оскільки на спірні правовідносини поширюється положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 щодо зупинення нарахування і стягнення з відповідача пені та штрафу.
Крім того, відповідач повідомляє про наявність форм-мажорних обставин пов`язаних з військовою агресією та введенням воєнного стану.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга АТ "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу АТ "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 слід задовольнити частково, з огляду на таке.
Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу частини 3 статті 65 Закону України “Про ринок електричної енергії” договір купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом є обов`язковим до укладення між виробником, якому встановлено “зелений” тариф, та гарантованим покупцем і має відповідати типовому договору купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом, затвердженим Регулятором.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 30 Закону України “Про ринок електричної енергії” виробник має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.
Відповідно до пунктів 10, 16, 72 частини 1 статті 1 Закон України “Про ринок електричної енергії” (тут і далі - у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виробник електричної енергії (далі - виробник) - суб`єкт господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії; гарантований покупець електричної енергії (далі - гарантований покупець) - суб`єкт господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено “зелений” тариф, а також у виробників за аукціонною ціною та виконувати інші функції, визначені законодавством; Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно з частино 2 статті 65 Закону України “Про ринок електричної енергії” гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено “зелений” тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм “зеленим” тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування “зеленого” тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.
Відповідно до частини 3 статті 65 Закону України “Про ринок електричної енергії” купівля-продаж такої електричної енергії за “зеленим” тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено “зелений” тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії “зеленого” тарифу.
Відповідно до частини 5 статті 65 Закону України “Про ринок електричної енергії” гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за “зеленим” тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.
Постановою НКРЕКП (регулятор) від 26.04.2019 №641 “Про затвердження нормативно-правових актів, що регулюють діяльність гарантованого покупця та купівлі електричної енергії за “зеленим” тарифом, придбання послуги за механізмом ринкової премії” затверджено Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 3.3 Договору встановлено, що оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за “зеленим” тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за “зеленим” тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживача.
Пунктом 10.1 Порядку (тут і далі - у редакціях, які діяли на період спірних правовідносин) встановлено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.
Пунктом 10.4 Порядку передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.
Пунктом 11.4 Порядку (в редакції постанови НКРЕКП від 24.01.2024 № 178, яка діяла на момент оприлюднення постанов НКРЕКП, якими затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за “зеленим” тарифом”, наданої ДП “Гарантований покупець” у вересні, жовтні, грудні 2022 року) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці. При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за “зеленим” тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Постановою НКРЕКП від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП “Гарантований покупець” у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 12.09.2022).
Постановою НКРЕКП від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП “Гарантований покупець” у липні 2022 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 21.09.2022).
Постановою НКРЕКП від 14.03.2023 № 473 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП “Гарантований покупець” у серпні 2022 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 15.03.2023).
Постановою НКРЕКП від 15.05.2024 № 946 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП “Гарантований покупець” у вересні 2022 року, у жовтні 2022 року, у листопаді 2022 року, у жовтні 2023 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 16.05.2024).
Постановою НКРЕКП від 08.05.2024 № 896 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП “Гарантований покупець” у грудні 2022 року, у березні - червні 2023 року та у листопаді та грудні 2023 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 10.05.2024).
З огляду на встановлені умови Договору, положення Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою від 26.04.2019 №641 (в редакції до та після 26.01.2024), враховуючи зазначені вище Постанови НКРЕКП, відповідач був зобов`язаний здійснити 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох/п`яти робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
В контексті доводів відповідача про те, що з урахуванням часу затвердження НКРЕКП послуги, на спірні правовідносини поширюються виключно положення Порядку в редакції, яка діє з 26.01.2024, суд першої інстанції обгрунтовано відзначив, що враховуючи дати оприлюднення постанов НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, до правовідносин сторін щодо заборгованості за період березень – серпень 2022 року підлягають застосуванню положення Порядку в редакції до 26.01.2024, а щодо заборгованості за період вересень, жовтень, грудень 2022 року – положення Порядку в редакції після 26.01.2024.
Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем за спірний період з оплати за поставлену електричну енергію настав.
Доводи відповідача, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, який встановлений п. 11.4. Порядку № 461, за спірні розрахункові періоди не виникли, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК “Укренерго” в якості оплати послуги, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Колегія суддів зазначає, що правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за “зеленим” тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи і на їхню пов`язаність, є самостійним зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами.
Ні Договір, ні Порядок № 641 не містять умов та правил, які визначали б стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за Договором в залежності від виконання приватним акціонерним товариством “Національна енергетична компанія “Укренерго” обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.
Крім того, як умовами Договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за “зеленим” тарифом, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК “Укренерго” в якості оплати послуги.
Колегія суддів зауважує на тому, що положення чинного законодавства (ст. 617 ЦК України) визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не надають боржнику право у випадку наявності відповідних підстав відстрочити виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак при визначенні строку оплати слід виходити саме з погоджених сторонами у Договорі умов.
Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання.} відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.
Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.
Пунктом 5.3. договору передбачено, що наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства.
Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.
Проте, в порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.
У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини, а саме введення на території України воєнного стану, впливає на неможливість відповідача виконати свої зобов`язання за договором.
Разом з тим відповідач не надав суду передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, повідомлення сторони про настання форс-мажорних обставин та сертифікату, виданого ТПП України або її територіальними підрозділами, стосовно причин невиконання АТ “Гарантований покупець” умов договору.
За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин судом відхиляються.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки сума основного боргу відповідача за поставлену електроенергію за період березень-жовтень та грудень 2022 року складає 14 103 128,48 грн, вона підтверджена належними доказами, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача даної суми заборгованості.
Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 1 538 630,62 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 434 690,04 грн, колегія суддів зазначає таке.
Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 Цивільного кодексу України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено, що згідно наданого позивачем детального розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, слідує, що останній здійснено:
- за період з 26.01.2023 по 31.12.2024, згідно якого інфляційне збільшення боргу за вказаний період складає 4 036 252,29 грн, сума 3% річних складає 1 397 212,95 грн;
- за період з 01.04.2025 по 31.07.2025, згідно якого інфляційне збільшення боргу за вказаний період складає 398 437,75 грн, сума 3% річних складає 141 417,67 грн.
Поряд з цим, скаржник вказує на помилковість визначення періоду нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, оскільки строком остаточного розрахунку за відсутності інших відкладальних обставин по розрахунковим періодах, є: за жовтень 2021 з 16.09.2022; за лютий 2022 з 16.09.2022; за березень 2022 з 16.09.2022; за квітень 2022 з 16.09.2022; за травень 2022 з 16.09.2022; за червень 2022 з 16.09.2022; за липень 2022 з 27.09.2022; за серпень 2022 з 21.03.2023; за вересень 2022 з 24.05.2024; за жовтень 2022 з 24.05.2024; за листопад 2022 з 24.05.2024; за грудень 2022 з 18.05.2024, надавши контррозрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційне збільшення боргу за перший період становить 3 629 111,82 грн, сума 3% річних становить 1 280 740,93 грн.
Перевіривши правильність здійсненого відповідачем контррозрахунку 3% річних, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних на суму 1 422 158,60 грн.
Разом з цим, перевіряючи правильність здійсненого відповідачем контррозрахунку інфляційних втрат за спірні періоди, колегія суддів констатує, що АТ "Гарантований покупець" нараховуються такі втрати без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.09.2021 у справі №924/2/21 щодо необхідності заокруглювати індекс споживчих цін до десяткового числа після ком. При цьому в апеляційній скарзі, апелянт наголошував на неврахуванні судом першої інстанції викладеної у вказаній постанові Верховного Суду методики.
Так, в постанові від 23.09.2021 у справі №924/2/21, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.
Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №910/4170/23, від 17.012024 у справі №910/18308/21.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, колегія суддів вважає, що обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 3 966 557,94 грн.
За наведених обставин, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі стосовно невірного нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Щодо вимог про стягнення 46 299,53 грн пені та 36 010,74 грн штрафу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (частина 3 статті 549 ЦК України).
Відповідно до пункту 4.6 договору гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від не оплаченої згідно з пунктом 10.4 глави 10 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від не оплаченої згідно з пунктом 10.4 глави 10 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за “зеленим” тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплати гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за “зеленим” тарифом.
Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, вважає його правильним. Таким чином, розмір пені за прострочення строку оплати електричної енергії за договором, становить 46 299,53 грн.
Як погоджено сторонами у пункті 4.6 договору за прострочення понад 30 днів з гарантованого покупця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги ТОВ "Грінваттех" про стягнення з АТ "Гарантований покупець" штрафу в розмірі 36 010,74 грн, є обґрунтованими.
Стосовно доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій, з посиланням на постанову НКРЕКП від 25.02.2022 №332, колегія суддів зазначає таке.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.07.2025 у справі № 908/948/23, відступив від висновків, які викладені у постанові від 15.10.2024 у справі №924/1202/23 щодо безпідставності задоволення позовних вимог про стягнення пені за період з 01.09.2021 по 23.02.2022.
У вказаній постанові у справі № 908/948/23 Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав на наявність суперечливих висновків Верховного Суду щодо питання застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на зобов`язання, які виникли до введення в Україні воєнного стану. 
Відтак Об`єднана палата виснувала, що враховуючи специфіку та спрямованість постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, у якій йдеться саме про період воєнного стану та 30 днів після його припинення або скасування, відсутні підстави невиправданого розширення тлумачення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 щодо розповсюдження її дії на правовідносини, які виникли у попередні періоди.
У зв`язку із цим Об`єднана палата не вбачала підстав для відступу від висновків щодо застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №908/818/22, від 02.07.2024 у справі №908/815/22, від 03.07.2024 у справі №908/816/22, від 03.07.2024 у справі №908/817/22, від 12.09.2024 у справі №910/4264/22, від 02.10.2024 у справі №910/4273/22 про те, що настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо необґрунтованості вимог про стягнення штрафних санкцій, оскільки такі було нараховано позивачем та стягнуто за рішення суду першої інстанції за період до введення в Україні воєнного стану (з 26.11.2021 по 23.02.2022). Водночас штрафні санкції нараховані за період дії воєнного стану, з відповідача стягнуто не було.

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Судом встановлено, що 02.06.2025 між ТОВ “Грінваттех” та адвокатом Марковою Тетяною Леонідівною укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №02/06 Г (далі – Договір).
Предметом цього Договору є надання правової (правничої) допомоги клієнту щодо консультування з правових питань, підготовки, подання процесуальних та інших документів та представництва його інтересів у господарських судах всіх інстанцій за позовом ТОВ “Грінваттех” до Державного підприємства “Гарантований покупець” про стягнення заборгованості за Договором від 28 грудня 2018 року №16253/01.
Пунктом 4.2 Договору визначено, що вартість послуг (гонорар) є фіксованим і становить 2% від суми позову, але не менше 403 175,19 грн та сплачується у строки узгодженні сторонами додатково.
Згідно з пунктом 4.5 Договору адвокат надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначаються зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад угоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).
22.10.2025 ТОВ “Грінваттех” та адвокатом Марковою Тетяною Леонідівною підписано Акт приймання-передачі правової допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.06.2025 року №02/06Г.
У вказаному заначено перелік правової допомоги, яка була надана позивачу, а саме:
- ознайомлення з наданими клієнтом документами, проведений правовий аналіз судової практики та консультація щодо судових спорів з ДП “Гарантований покупець”;
- складання та подання до Господарського суду міста Києва та учасникам процесу позовної заяви від 01.08.2025;
- складання та подання до Господарського суду міста Києва та учасникам процесу клопотання про долучення доказів від 12.08.2025;
- складання та подання до Господарського суду міста Києва та учасникам процесу відповіді на відзив від 01.09.2025;
- складання та подання до Господарського суду міста Києва та учасникам процесу заяви про долучення доказів про надання правової (правничої) допомоги у справі №910/9572/25;
- прийнято участь у судових засіданнях 11.09.2025, 21.10.2025.
Також вказаним актом передбачено, що вартість послуг (гонорару) складає 200 000,00 грн без ПДВ.
Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи слідує, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у зв`язку з їх неспівмірністю до об`єму та складності виконаних робіт (надання послуг з професійної правничої допомоги).
В контексті наведених заперечень відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано відзначив, що відносини між позивачем та адвокатом будуються на договірній основі та свободі визначення умов договору, в межах цивільного законодавства, а тому розмір оплати (гонорару) за такі послуги є диспозитивний для сторін договору, однак за результатом розгляду справи на іншу сторону можуть бути покладенні тільки ті витрати, які об`єктивно є необхідними для захисту прав та інтересів сторони у судовому процесі.
Разом з тим, у вирішенні питання щодо витрат ТОВ "Грінваттех", колегія суддів враховує, що розгляд даної справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання апеляційного суду, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу не повною мірою відповідає обсягу фактично наданих адвокатом послуг і є надмірним.
Тому, за наведених обставин, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, враховуючи заперечння відповідача проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору є компенсація позивачу витрат у розмірі 50 000,00 грн.
Твердження апелянта, наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям реальності та розумності розміру, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а доводи апеляційної скарги у першу чергу зводяться лише до незгоди апелянта із розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які й так було зменшено судом першої інстанції до 50 000,00 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Гарантований покупець" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом часткового задоволення вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" інфляційних втрат, що становлять 3 966 557,94 грн та 3% річних, що становлять 1 422 158,60 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 розподіляються у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції складає 200 000,00 грн.
Також позивачем було подано заяву про долучення доказів надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 200 000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.
На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем надано копії таких документів: договір про надання правової (правничої) допомоги №02/06 Г від 02.06.2025, акт №1 приймання-передачі правової допомоги від 02.03.2026 до договору про надання правової (правничої) допомоги №02/06 Г від 02.06.2025 та ордер серії АІ № 2082745 від 23.12.2025.
Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.
Відповідач, заперечує щодо стягнення з АТ "Гарантований покупець" витрат на правничу допомогу, обгрунтовуючи це тим, що заявлений позивачем розмір судових витрат в сумі 200 000,00 грн, є необгрунтованим та не відповідає приниципам розумності та справедливості. Відповідач зазначає, що відзив на апеляційну скаргу, поданий позивачем, повністю побудований на доводах, викладених позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив, з чого слідує висновок про надмірний розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем. Крім того, відповідач посилається на те, що дана категорія справ не є складною по своїй суті, адже судами вже напрацьований великий об`єм практики, який знаходиться у відкритому доступі. Разом з тим, відповідач просить суд, у разі задоволення заяви позивача, обмежити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню відповідача до 1 000,00 грн.
У вирішенні питання щодо витрат ТОВ "Грінваттех", колегія суддів враховує, що розгляд справи за апеляційними скаргами на рішення та на додаткове рішення господарського суду першої інстанції не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що визначений ТОВ "Грінваттех" розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.
При цьому, колегія суддів зазначає, що такий вид робіт, вказаних в Акті №1 від 02.03.2026, як "ознайомлення та аналіз прийнятого рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 та додаткового рішення від 11.11.2025 у справі №910/9572/25 та апеляційних скарг АТ "Гарантований покупець"", є складовою роботи з підготовки відзиву на апеляційну скаргу (схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі №824/152/21).
Апеляційний суд також враховує, що правова позиція ТОВ "Грінваттех" була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанціях, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи та не потребувала значних витрат часу представника ТОВ "Грінваттех".
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
Тому, за наведених обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), враховуючи заперечення відповідача проти розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що визначений ТОВ "Грінваттех" розмір витрат на послуги адвоката підлягає зменшенню до 30 000,00 грн і такий розмір буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/9572/25 змінити в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору, виклавши його в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (код ЄДРПОУ 43068454; адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" (адреса: 03127, м. Київ, просп. Голосіївський, 100/2, код ЄДРПОУ: 41943602) 14 103 128,48 грн - основний борг, 1 422 158,60 грн - три відсотки річних; 3 966 557,94 грн - втрат від інфляційних процесів, пеню в розмірі 46 299,53 грн, штраф у розмірі 36 010,74 грн та сплачений судовий збір у розмірі 234 889,87 грн.
В іншій частині позову відмовити.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" на користь Акціонерного товариства "Гарантований покупець" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 13 153 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн 59 коп.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі №910/9572/25 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/9572/25 залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінваттех" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.
Матеріали справи №910/9572/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Коробенка Г.П. у відпустці з 08.06.2026 по 12.06.2026, перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці з 15.06.2026 по 28.06.2026 та перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці з 29.06.2026 по 01.07.2026, повний текст постанови складено та підписано 02.07.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Ю.Б. Михальська

Г.А. Кравчук