Справа № 156/1616/25 	Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/640/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В : 

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4919714 в електронній формі шляхом подання заявки на отримання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти у сумі 10 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на умовах та в терміни, що визначені договором.
29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого та реєстру боржників до фактора ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4919714 від 22.08.2021.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4919714 від 22.08.2021.
Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, унаслідок чого на дату звернення із позовом товариством визначено заборгованість у розмірі 81 400 грн, з яких 10 000 грн – заборгованість по тілу кредиту, 69 500 грн – заборгованість по процентах за користування кредитом і 1 900 грн – заборгованість по комісії, яку позивач просив стягнути на свою користь та відшкодувати судові витрати: 2 422,40 грн судового збору і 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 49 400 грн заборгованості за договором про споживчий кредит № 4919714 від 22.08.2021, 1 470,11 грн судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити це рішення в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами та витрат на правничу допомогу, і стягнути з відповідача заборгованість по процентах за користування кредитними коштами у розмірі 7 500 грн та 2 000 грн витрат на правничу допомогу.
Зазначає, що сторонами погоджено надання кредиту на строк 30 днів з 22.08.2021 до 21.09..2021 та п. 1.5.2. визначено розмір процентів за користування кредитом в сумі 7 500 грн, а тому нарахування процентів після спливу 30 днів є неправомірним. 
Жодних доказів щодо пролонгації кредиту позивачем не надано.
Крім того, суд має право зменшити розмір процентів з урахуванням обставин справи та особи позичальника.
Також визначений договором розмір процентів не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Не враховано несправедливі умови договору в частині непропорційно великої суми процентів.
Визначена судом сума 5 000 грн витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, витраченим адвокатом часом на подання позову, ціною позову та обсягом наданих послуг.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з матеріалами справи встановлено, що 22 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4919714 у формі електронного документа з використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «V44339».
Умови договору про споживчий кредит № 4919714 від 22.08.2021 та його пролонгації:
- сума кредиту – 10 000 грн /п. 1.2./;
- тип кредиту – кредит /п. 1.1./;
- строк кредитування – 30 днів з 22.08.2021 /п. 1.3./;
- дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 21.09.2021 /п. 1.4./;
- проценти за користування кредитом – 7 500 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом /п. 1.5.2./;
- стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом /п. 1.6./.
У п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах.
Загальний строк пролонгації на стандартних (базових) умовах становить не більше 60 днів і проценти нараховуються за ставкою, наведеною у п. 1.6 Договору /п. 2.3.1.2./. 
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок надання, продовження строку кредиту, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Перерахування грошових коштів у розмірі 10 000 грн відповідачу ОСОБА_1 підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суду від 26.01.2026, згідно якої у банку на ім?я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , на яку було 22.08.2021 зараховано 10 000 грн від ТОВ «Мілоан» (а.с.51).
Згідно складеної позичальником ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4919714 від 22.08.2021, станом за період дії строку кредитування, тобто з 22.08.2021 по 20.11.2021 заборгованість за кредитним договором не погашена і складає 49 400 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10 000 грн, заборгованість по процентах 37 500 грн, заборгованість по комісії 1 900 грн.
29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого та реєстру боржників до фактора ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4919714 від 22.08.2021.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого та реєстру боржників до останнього перейшло право вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4919714 від 22.08.2021.
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4919714 від 22.08.2021.
Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач жодних погашень кредиту не здійснювала, відносно чого не надано заперечень і самою відповідачкою.
Таким чином, у зв`язку із неповерненням відповідачем кредиту та процентів після закінчення 30 днів строку кредитування, відбулося продовження користування відповідачем кредитними коштами, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.
Поряд з цим, системний аналіз положень п. п. 1.1-1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п. п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 22.08.2021 та закінчився 20.11.2021, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливості його подальшої пролонгації.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Ураховуючи наведене, ТОВ «Мілоан» відповідно до умов договору, з якими погодилася відповідач, нарахував на тіло кредиту у розмірі 10 000 грн згідно з п. 1.5.2 проценти за користування кредитом за ставкою 2,50 % з 22.08.2021 до 21.09.2021 (за 30 днів строку кредитування), що становить 7 500 грн /250 грн х 30 днів/, а також згідно з п. п. 1.6, 2.3.1.2. за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за максимальних 60 днів пролонгації на стандартних умовах, тобто з 22.09.2021 до 20.11.2021, що становить 30 000 грн /500 грн х 60 днів/.
Таким чином, загальний розмір заборгованості по процентах становить 37 500 грн (7 500 + 30 000).
З урахуванням наведеного, виконаний судом першої інстанції розрахунок заборгованості по процентах суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим. За таким розрахунком проценти за користування кредитом нараховувалися щоденно на суму тіла кредиту (10 000 грн) за визначеними умовами договору ставками та не перевищує 90 днів. 
Посилання в апеляційній скарзі на нарахування позивачем процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування – відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції не враховано такого нарахування.
Оспорювані відповідачем проценти у розмірі 30 000 грн нараховані не поза межами строку кредитування, а за користування кредитом протягом узгодженого у договорі сторонами строку пролонгації кредиту не більше 60 днів, оскільки відповідач кредитних коштів не повернула і продовжувала ними користуватися, а тому пролонгація на стандартних умовах була нею з позичальником узгоджена у п. 2.3.1.2. договору при його підписанні і ніяких додаткових дій, крім продовження відповідачем користуватися кредитними коштами, не потребувалося.
Посилання в апеляційній скарзі на несправедливі умови договору в частині визначення розміру процентів – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
При укладенні кредитного договору сторонами погоджено саме такі розміри процентної ставки, які відповідач зобов`язалася сплачувати, але не сплачувала згідно з погодженим графіком платежів для погашення заборгованості.
Крім того, відповідач у судовому порядку укладений 22.08.2021 між нею і ТОВ «Мілоан» кредитний договір не оспорювала ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % - відхиляються апеляційним судом, оскільки вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023 року, а тому не застосовується до правовідносин, які виникли до набрання нею чинності.
Правовідносини у цій справі виникли у 2021 році, тобто задовго до прийняття законом наведеної вище норми права.
Посилання в апеляційній інстанції на можливість суду зменшити розмір процентів за користування кредитом, визначений умовами договору – відхиляються апеляційним судом, оскільки не ґрунтується на нормах законодавства.
Посилання в апеляційній скарзі на необхідність зменшення розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн – відхиляються апеляційним судом. 
Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення такі витрати у розмірі 25 000 грн.
Подаючи відзив на позовну заяву, представник від імені відповідача клопотав про зменшення цих витрат із аналогічним посиланням на їх неспівмірність зі складністю справи, витраченим адвокатом часом на подання позову, ціною позову та обсягом наданих послуг. При цьому, представник не конкретизував розміру витрат, який вважав обґрунтовано підтвердженим позивачем.
Суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн, врахував заперечення сторони відповідача.
Ураховуючи наведене, підстав для зміни рішення суду у цій частині апеляційний суд не вбачає.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 37 500 грн та в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, ухваленого з правильним застосуванням норм матеріального права і додержанням норм процесуального права. 
Рішення суду в частині вимог щодо тіла кредиту і комісії сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В : 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді