Справа № 674/222/26
Провадження № 2-а/467/11/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України 

10.06.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого – судді Кологривої Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,
представника Департаменту патрульної поліції Котух М.В. ( у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Арбузинка справу адміністративного судочинства за позовною заявою, поданою адвокатом Наталюк Назаром Миколайовичем в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року адвокат Наталюк Н.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дунаєвського районного суду Хмельницької області з позовом до Департаменту патрульної поліції, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 2026 року за постановою серії ЕНА за № 660172 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КпАП України з накладенням штрафу у розмірі 3400 грн. Вказану постанову він вважає незаконною, оскільки у оскаржуваній постанові не наведені обставини та не зазначено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КпАП України. Постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в його діях ознак правопорушення. У постанові зазначено як про відсутність у позивача посвідчення водія відповідної категорії (тобто наявність посвідчення водія), так і відсутність права керування транспортним засобом. ОСОБА_1 інкриміноване порушення п.2.1 «а» ПДР, яке передбачає обов`язок водія механізованого транспортного засобу мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, а отже, поліцейським помилково кваліфіковано його дії за ч.2 ст. 126 КпАП України як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Посилаючись на викладене, представник позивача прохав скасувати постанову серії ЕНА за № 660172 від 02 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КпАП України.
Ухвалою Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2026 року справу передано на розгляд до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області за підсудністю.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 березня 2026 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області за підсудністю.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2026 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Представником відповідача Департаменту патрульної поліції Котух М. подано відзив по справі, у якому він прохав відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 02 лютого 2026 року близько 04 години 20 хвилин під час несення служби по забезпеченню публічної безпеки і порядку інспектором роти №6 батальйону УПП в Черкаській області ДПП старшим лейтенантом поліції Даценко Б.С. та поліцейським роти №6 батальйону УПП в Черкаській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Шевчуком П.О. на дорожній станції патрульної поліції та блок-посту, які знаходяться в Уманському районі Черкаської області на автодорозі М05 «Київ-Одеса» 210-й км та визначені дорожніми знаками 6.10 «Дорожня станція патрульної поліції» та 3.41 «Контроль» був зупинений транспортний засіб AUDI A4 (д.н.з. НОМЕР_1 ) для перевірки відповідних документів при проїзді контрольного пункту. Поліцейський позивачу представився та оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії, на що позивач повідомив, що у нього взагалі немає посвідчення водія. Перевіривши вказану позивачем інформацію в базі даних Інформаційного порталу Національної поліції, йому було повідомлено про порушення ним п. 2.1 «а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 126 КпАП України. Надалі поліцейським було здійснено розгляд справи, при цьому роз`яснено позивачу зміст ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України. Під час розгляду справи позивач не заперечував факту вчинення адміністративного правопорушення, при цьому клопотань не заявляв, письмових пояснень по справі не надавав. За результатами розгляду справи позивача притягнуто до відповідальності з винесенням постанови про накладення штрафу у розмірі 3400 грн. Поліцейський ознайомив позивача із змістом постанови та вручив йому копію постанови під підпис. Дії позивача кваліфіковані за ч.2 ст. 126 КпАП України. Транспортний засіб AUDI A4, яким керував позивач, належить до категорії В. У відповідності до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано на нагрудну портативну бодікамеру. Оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою в порядку та спосіб, встановлені законодавством України, стягнення накладено в межах санкції ч.2 ст. 126 КпАП України та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення.
Позивач та його представник у судове засідання двічі не з`явилися, представником позивача двічі подана заява про відкладення розгляду справи.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття учасника справи у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та його представника.
Представник відповідача Котух М.В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та прохав відмовити у задоволенні позовної заяви.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд приходить до наступного.
02 лютого 2026 року інспектором 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ст. лейтенантом поліції Даценко Богданом Сергійовичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за порушення ним вимог ч.2 ст. 126 КпАП України, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.
Із змісту постанови вбачається, що 02 лютого 2026 року о 04 годині 20 хвилин на трасі М-05 Київ-Одеса 210 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила.
В пункті 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Підпункти А та Б пункту 2.1 Правил дорожнього руху України встановлюють, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Пунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення Правил відповідними доказами.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З переглянутого судом відеозапису, наданого відповідачем в якості додатку до відзиву, вбачається, що позивач ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського надати посвідчення водія повідомив, що з цим є проблеми, оскільки в нього його взагалі немає, пропонує надати поліцейському інші документи.
Інформація в базі даних Інформаційного порталу Національної поліції про видачу посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 відсутня, про що свідчить відповідний витяг (а.с.48). 
Крім цього, представником позивача у позовній заяві не зазначено про наявність у позивача посвідчення водія та не надано суду докази про його наявність у позивача.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку.
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
У пункті 3 Положення від 08.05.1993 року №340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.
Оскільки транспортний засіб «AUDI A4», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував позивач, є загальним легковим седаном (а.с.49), тому для можливості керування цим транспортним засобом водію необхідно мати посвідчення водія з категорією «В».
Однак, у судовому засіданні не встановлено доказів на підтвердження того, що останній станом на 02 лютого 2026 року мав право на керування транспортним засобом категорії «В».
З огляду на вищевикладене, відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Положення від 08.05.1993 року №340, позивач для керування транспортним засобом, зобов`язаний був мати посвідчення водія категорії «В» та відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху і статті 16 Закону України «Про дорожній рух» виконати свій обов`язок, пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія. Однак, позивач водійське посвідчення категорії В не отримував.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач свідомо допустив порушення п. 2.1.а ПДР України, за що правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.
Доводи представника позивача про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, не заслуговують уваги, зважаючи на те, що відповідальність за вказаною правовою нормою наступає у тому разі, коли водій отримував у встановленому законом порядку посвідчення водія, однак не має його при собі на час пред`явлення вимоги його надати працівником поліції при зупинці транспортного засобу, яким він керує.
Враховуючи викладене, оскільки висновки інспектора патрульної поліції є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, під час прийняття оспорюваної постанови інспектор патрульної поліції діяв на підставі та у межах своїх повноважень, у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 20, 192, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви, поданої адвокатом Наталюк Назаром Миколайовичем в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива