ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/5192/23 пров. № А/857/13173/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення за нововиявленими обставинами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Главач І.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2023 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг в сумі 986 606,59 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, яке набрало законної сили 23.11.2023, позов задоволено повністю, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України податковий борг в розмірі 986 606 гривень 59 копійок.
26.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 23.10.2023 у справі № 300/5192/23 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 986 606,59 грн.
На обґрунтування вимог заяви зазначає, що заборгованість у сумі 986 606,59 грн, яка була предметом стягнення у даній справі, виникла на підставі податкових повідомлень-рішень № 000255/0713, 000251/0713, 000238/0713, 000249/0713, 000239/0713 від 13.01.2022, правомірність яких була предметом розгляду в адміністративній справі № 300/2868/22. Так, в Івано-Франківському окружному адміністративному суді перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 справа № 300/2868/22 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року №300/2868/22 – без змін. Вказує, що після постановлення рішення Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі № 300/5192/23, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду постановою від 20.06.2024 у справі № 300/2868/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного окружного адміністративного суду від 23.09.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 скасував в оскаржуваній частині, а справу № 300/2868/22 у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення першої та апеляційної інстанцій – залишено без змін. Вважає, що оскільки постанова Верховного Суду була прийнята вже після прогололошення рішення у справі № 300/5192/23, вона є підставою перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Рішенням за нововиявленими обставинами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 у справі № 300/5192/23, задоволено. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі № 300/5192/23 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 986 606,59 грн, відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року виправлено допущені описки в рішенні за нововиявленими обставинами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №300/5192/23. В резолютивній частині рішення за нововиявленими обставинами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №300/5192/23 дату судового рішення, що переглядалося вважати – "23.10.2023". Абзаци 1, 2 резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №300/5192/23 вважати правильними в такій редакції: "заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №300/5192/23 – задовольнити. Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №300/5192/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Головне управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 986 606,59 грн – відмовити.".
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що скасування судового рішення, яке було підставою для ухвалення рішення у цій справі, є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 3 частини другої статті 361 КАС України. Суд першої інстанції встановив, що після скасування Верховним Судом рішень у справі № 300/2868/22 щодо оскарження податкових повідомлень-рішень відповідні грошові зобов`язання знову набули статусу неузгоджених, а справа перебуває на новому розгляді. За таких обставин відпала правова підстава, на якій ґрунтувалося рішення про стягнення податкового боргу, що є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами, тому заява заявника визнана обґрунтованою.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення за нововиявленими обставинами та прийняти нове, яким в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які послався заявник, не є нововиявленими у розумінні статті 361 КАС України, а є новими. що виникли вже після ухвалення рішення у справі. Вказує, що на момент ухвалення рішення про стягнення податкового боргу податкові повідомлення-рішення були чинними, а податковий борг мав статус узгодженого. На думку скаржника, подальше скасування Верховним Судом судових рішень у справі щодо оскарження податкових повідомлень-рішень із направленням справи на новий розгляд не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки є новою, а не нововиявленою обставиною. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою Верховного Суду від 20.06.2024 скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 300/2868/22, на підставі яких відбувалося узгодження грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № 000255/0713, 000251/0713, 000238/0713, 000249/0713, 000239/0713 від 13.01.2022 (на загальну суму 986 606,59 грн).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заяви за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч.2 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 26.12.2022 у справі № 460/801/20, зауважив, що нововиявлені обставини – це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 2а-7523/10/1270, від 02.05.2018 у справі № 303/3535/16-а, від 04.09.2018 у справі № 809/824/17, від 22.11.2018 у справі № 826/14224/15, від 06.02.2019 у справі № 822/862/15, від 10.07.2020 у справі № 823/1440/17.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata – принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Як слідує зі змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник, як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами фактично покликався на п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України.
Пунктом 3 частини 2 статті 361 КАС України встановлено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Колегія суддів, в основу судового рішення в адміністративній справі можуть бути покладені обставини, встановлені рішенням суду в іншій справі.
Зокрема, за правилами звільнення від доказування, наведеними у статті 78 КАС, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для адміністративного суду.
Отже, вирішуючи питання про скасування судового рішення з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 361 КАС, суд повинен виходити саме з преюдиційного зв`язку судових рішень. Разом з тим слід мати на увазі, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього.
Тож саме у випадку, коли адміністративний суд відповідно до наведених вище правил обґрунтував своє рішення на обставинах, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, або визначав, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, на підставі вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, скасування такого рішення відповідатиме підставам перегляду за нововиявленими обставинами рішення адміністративного суду.
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 9901/819/18, постанова від 14.04.2021.
Як вже зазначалось вище, перегляд рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у цій справі ініційований відповідачем у зв`язку із скасуванням постановою Верховного Суду від 20.06.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 300/2868/22, на підставі яких відбувалося узгодження грошових зобов`язань, визначених податковими-повідомленнями-рішеннями № 000255/0713, 000251/0713, 000238/0713, 000249/0713, 000239/0713 від 13.01.2022 (на загальну суму 986 606,59 грн). На переконання відповідача, оскільки судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані постановою Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 300/2868/22, то неузгодженість грошового зобов`язання виключає наявність податкового боргу та його стягнення, що є нововиявленою обставиною, про яку не було (і не могло бути) відомо на час прийняття судом рішення 23.10.2023 у справі № 300/5192/23.
Судом першої інстанції враховано, що відповідно до приписів пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 300/2868/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року скасовано в оскаржуваній частині, а справу № 300/2868/22 у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 300/2868/22 залишено без змін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 прийнято до розгляду Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 300/2868/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713.
На момент винесення рішення за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, справа про оскарження вищезазначених податкових повідомлень – рішень перебувала на розгляді в Івано-Франківському окружному адміністративному суді, відтак податковий борг, вважається неузгодженим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, скасоване, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України є підставою для розгляду заяви ОСОБА_1 .
Крім того, на момент перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є підставою позову про стягнення податкового боргу і предметом судового розгляду, об`єктивна неможливість розгляду даного спору до вирішення питання про правомірність податкових повідомлень-рішень відсутня.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є обґрунтованою.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 369 КАС України, у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду.
Таким чином, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №300/5192/23 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення за нововиявленими обставинами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 300/5192/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська