Справа № 953/6869/25
н/п 2/953/315/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року м.Харків 

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Колесник С.А.,
за участю секретаря судових засідань Колесник С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу № 953/6869/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та Харківської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.
На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після смерті матері позивача у спадок залишився житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2008 у справі № 2-5939/08/14. За заявою позивача було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Під час оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок позивачу стало відомо, що на момент смерті її матері разом із нею була зареєстрована також й ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною сестрою позивача, а відповідно й спадкоємицею першої черги після смерті їх матері ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що у житловому приміщенні разом із померлою була зареєстрована, крім позивача, й інша спадкоємиця першої черги, позивачу приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. було видано свідоцтво про право на спадщину лише щодо 1/2 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 . У видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку було відмовлено з вищевказаних підстав.
Позивач вважає, що ОСОБА_2 , яка хоча й формально була зареєстрована разом із померлою матір`ю на момент її смерті, спадщину не прийняла, оскільки з 1993 року не проживає та навіть не навідувалась до матері та до житлового будинку АДРЕСА_1 . Більше тридцяти років місце фактичного проживання відповідача не відоме, зв`язок із рідними вона не підтримувала.
З метою встановлення цього факту та визнання ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину, позивач зверталась до Київського районного суду міста Харкова із позовною заявою до останньої, проте в задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено через обрання позивачем неналежного способу захисту. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/2307/24 встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 не відомо, останні роки вона не проживала з матір`ю та сестрою - позивачем у даній справі за цією адресою, фактичне місце її проживання в ході судового розгляду встановити не виявилося за можливе. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Крім того, відповідач у встановлені законом строки не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її матері, ОСОБА_3 . Отже, оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набула права на спадкове майно.
Крім того, останні роки свого життя мати позивача тяжко хворіла на онкологічне захворювання, доглядом за нею займалась позивач. Причиною смерті матері позивача стало онкологічне захворювання. Похованням матері також займалась. Позивач, незважаючи на ту обставину, що вона не була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , проводила оплату комунальних послуг, доглядала за будинком.
Відповідач жодного разу з 1993 року не тільки не проживала та не навідувалась до будинку матері, а не надавала жодних коштів на його утримання, житловою площею будинку не користується, а отже зі спадкодавцем ОСОБА_3 на день її смерті постійно не проживала.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 , не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.
Отже, відповідач ОСОБА_2 у цій справі не є такою, що прийняла спадщину, а відповідно не набула права на спадкове майно, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживала за вказаною адресою.
Отже, позивач прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3 , проте оформити право власності в порядку спадкування в нотаріальному порядку змогла лише на 1/2 частину майна з підстав, перелічених вище. У той саме час інша спадкоємиця першої черги спадщину не прийняла, а значить не має право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .
Таким чином, позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 справу передано судді Колесник С.А. (а.с. 35 т.1).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. від 04.07.2025 позовну заяву залишено без руху у зв?язку із тим, що у позовній заяві відсутнє зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти – відповідача ОСОБА_4 ; зміст позовних вимог, оскільки позовна заява не містить зазначення розміру частки житлового будинку, право власності на яку просить визнати позивач (а.с.38 т.1).
08.07.2025 до суду від представника позивача адвоката Шипенко А.С. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою вимоги ухвали судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. від 04.07.2025 виконані в повному обсязі (а.с.41-43 т.1).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. від 10.07.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.49 т.1).
19.08.2025 представник позивача адвокат Шипенко А.С. подала до суду клопотання про витребування доказів (а.с.65, т.1).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2025 клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано у Дергачівському відділі державної реєстрації актів ивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 62302, Харківська область, Харківський район, м.Дергачі, пл..Перемоги, буд. 2-А) інформацію про те, які особи зазначені як батьки в актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у смт.Золочів Харківської області; витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої Вікторії Олександрівни (адреса: АДРЕСА_2 ) належним чином завірену копію спадкової справи №70958602, відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70, т.1).
10.09.2025 до суду надійшла копія спадкової справи №70958602, відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої Вікторії Олександрівни (а.с. 72-99 т.1).
22.09.2025 до суду надійшла відповідь від Дергачівського відділу державної реєстрації актів ивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із інформацією щодо осіб, які зазначені в актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у смт.Золочів Харківської області (а.с. 102 т.1).
25.09.2025 до суду надійшла заява від представника Харківської міської ради Замніус М.В. про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 104 т.1).
24.10.2025 від представника позивача адвоката Шипенко А.С. надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (а.с. 124-125 т.1).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2025 заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шипенко А.С. про проведення судового засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в режимі відеоконференції, задоволено (а.с.129, т.1).
12.11.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шипенко А.С. про витребування доказів (а.с. 136-138, т.1).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шипенко А.С. про витребування доказів задоволено, витребувано у Дергачівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 62302, Харківська область, Харківський район, м.Дергачі, пл.Перемоги, буд. 2-А) належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений Лютінською сільською радою Золочівського району Харківської області 05.04.1973 за №07, або повний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 148 т.1).
03.12.2025 до суду від Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла належним чином завірена копія актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Лютінською сільською радою Золочівського району Харківської області 05.04.1973 за №07 (а.с. 156-158, т.1).
08.12.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Шипенко А.С. про долучення до матеріалів справи копії експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України № 056/1277-а від 05.12.2025 (а.с.162, т.1).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.01.2026 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 178-179, т.1).
У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник Позивача надала додаткові пояснення щодо обраного способу захисту права позивача, звернувши увагу на тій обставині, що обрання іншого способу захисту, аніж визнання права власності на іншу частину житлового будинку, яка не належить наразі позивачу, є єдиним ефективним способом захисту прав позивача. Так, оскарження постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказану частину житлового будинку не захистить право позивача на спадкове майно, а лише створить передумову для нового спору. Така думка ґрунтується на тому, що скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії із видачі свідоцтва про право на спадщину не скасує того факту, що на момент смерті ОСОБА_3 разом із нею формально була зареєстрована, крім позивача ОСОБА_1 також й інша спадкоємиця першої черги за законом – ОСОБА_2 . Спростування факту прийняття останньою спадщини не можливо здійснити в позасудовому (в нотаріальному) порядку, оскільки це потребує застосування таких процесуальних механізмів, як наприклад, допит свідків, що наявні лише у суду. Саме по собі встановлення юридичного факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини після померлої ОСОБА_3 не є належним способом захисту, про що було зазначено в рішенні Київського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/2307/24, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного суду від 04.06.2025. Отже, оскільки кінцевою метою позивача ОСОБА_1 є набуття у власність житлового будинку АДРЕСА_1 , саме обраний позивачем у цій справі спосіб захисту, дозволить досягнути такої мети.
У судовому засіданні 06.05.2026 допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Від виклику до суду та допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представник позивача відмовилась. У справі оголошена перерва.
У судове засідання Відповідач ОСОБА_2 та представник Відповідача - Харківської міської ради, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзиви не надали, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши показання свідків, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (копія свідоцтва про смерть, а також копія свідоцтва про народження позивача та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища містяться в матеріалах справи, а.с. 9,19 т. 1).
Після смерті матері позивача у спадок залишився житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2008 у справі № 2-5939/08/14 (копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копія технічного паспорту містяться в матеріалах справи, а.с. 11 т. 1).
За заявою позивача було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі міститься в матеріалах справи, а.с. 15-16, т. 1). Під час оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок позивачу стало відомо, що на момент смерті її матері разом із нею була зареєстрована також й ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною сестрою позивача, а відповідно й спадкоємицею першої черги після смерті їх матері ОСОБА_3 (копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб міститься в матеріалах справи, а.с. 16 зв.бік, т. 1).
У зв?язку із тим, що у житловому приміщенні разом із померлою була зареєстрована, крім позивача ОСОБА_1 , й інша спадкоємиця першої черги, а саме ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. було видано свідоцтво про право на спадщину лише щодо частки у житловому будинку АДРЕСА_1 (копія витягу з Державного реєстру речових прав міститься в матеріалах справи, а.с. 95 т. 1). У видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу частину вказаного житлового будинку було відмовлено з підстави прийняття спадщини іншим спадкоємцем першої черги (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2025 № 71/02-31 міститься в матеріалах справи, а.с. 18, т. 1).
Однак, судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка хоча й формально була зареєстрована разом із померлою матір`ю на момент її смерті, спадщину не прийняла, оскільки з 90-х років фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 як на момент смерті своєї матері, так і багато років до того.
Цей факт встановлено рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/2307/24, в якому було визначено, що на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 не відомо, останні роки вона не проживала з матір`ю та сестрою ОСОБА_1 , фактичне місце її проживання в ході судового розгляду встановити не виявилося за можливе. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Крім того, ОСОБА_2 у встановлені законом строки не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її матері, ОСОБА_3 . Отже, оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набула права на спадкове майно (копія рішення із підсистеми Електронний міститься в матеріалах справи, а.с.18-22, т. 1).
Допитані у судовому засіданні свідки  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили той факт, що за адресою:  АДРЕСА_1 станом на момент смерті ОСОБА_3 з нею постійно проживала лише її донька ОСОБА_1 . Про існування іншої дочки спадкодавиці – ОСОБА_2 свідкам було відомо, однак її не бачили багато років, про місце її проживання чи перебування свідкам нічого не було відомо. Вони повідомили, що зі слів померлої ОСОБА_3 , її доньку ОСОБА_2 шукали тривалий час, однак встановити місце її проживання не вдалося. Свідки також повідоми, що тривалий час перед своєю смертю ОСОБА_3 тяжко хворіла, її доглядом займалась виключно її донька – ОСОБА_1 .
Також, в матеріалах справи наявні копії медичних документів, які підтверджують онкологічне захворювання ОСОБА_3 (а.с. 22-26, т. 1), а також копія довідки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , що підтверджують факт оплати комунальних послуг за весь житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 26-28, т. 1).
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна – місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 3, 23 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Положеннями ч.1, 6 ст.29 ЦК України, передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Державна реєстрація у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації.
Частина третя статті 1268 ЦК України, вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) та від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20).
Отже сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
Відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає з 1990-х років по теперішній час, житловою площею будинку не користується, а отже зі спадкодавцем ОСОБА_3 на день її смерті постійно не проживала.
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживаючи разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.
Верховний Суд зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).
Отже, відповідач ОСОБА_2 у цій справі не є такою, що прийняла спадщину, а відповідно не набула права на спадкове майно, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживала за вказаною адресою.
Щодо обраного позивачем способу захисту свого права, а саме визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 слід відзначити наступне.
Так, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (наприклад, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019).
Саме по собі встановлення юридичного факту не породжує для позивача жодних правових наслідків, оскільки лише встановленням юридичного факту не досягається захист цивільних прав та інтересів позивача. Встановлення юридичного факту у цьому випадку є лише елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог.
При цьому, такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). 
Касаційний суд в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.09.2024 у справі № 642/4502/17 акцентує увагу, що для визнання права власності за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.03.2023 у справі № 361/6522/20 прямо передбачається, що вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкоємцем не є належним способом захисту порушеного права, а є лише підставою для вимоги про визнання права на спадкове майно.
Таким чином, при вирішенні справи про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно встановлюється факт прийняття чи не прийняття останніми спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця. Про наявність вказаних обставин суд вирішує в мотивувальній частині судового рішення, а тому зазначення наявності такого факту в резолютивній частині судового рішення не є необхідним, у зв?язку із чим не є необхідним заявлення відповідної позовної вимоги про встановлення відповідного юридичного факту. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимог про визнання права власності за особою в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, яке входило до складу спадщини після смерті спадкодавця.
Крім того, як Верховним Судом неодноразово підкреслюється, ефективний спосіб захисту – це той спосіб, який призводить до конкретного правового результату, тобто позовна вимога повинна бути не лише юридично правильною, а й мати практичні наслідки – досягати тієї мети, заради якої особа звернулась до суду. Така позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.10.2023 у справі № 446/1/22. Це кореспондується із принципом процесуальної економії, який означає те, що рішення повинно усувати потребу у повторному зверненні до суду. Отже, якщо обраний спосіб захисту створює передумови для нового спору – він є неефективним (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.)
У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після померлої ОСОБА_3 . До обсягу спадкового майна, як вбачається з матеріалів справи, входить житловий будинок  АДРЕСА_1 . На момент звернення до суду із цією позовною заявою позивач набула у власність в порядку спадкування за законом частину цього житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2023 № 1296, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. Набути у власність в нотаріальному порядку іншу частину житлового будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_12 не мала можливість через виявлення факту реєстрації місця проживання разом із померлою ОСОБА_3 іншої спадкоємиці першої черги ОСОБА_2 . Однак, як було встановлено раніше та доведено дослідженими під час розгляду справи доказами, ОСОБА_2 не прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3 , оскільки фактично за місцем реєстрації не проживала багато років. Таким чином, вбачаються підстави для визнання ОСОБА_1 єдиною спадкоємицею першої черги після ОСОБА_3 , що прийняла спадщину належним чином, однак яка не може оформити свої спадкові права на іншу частину житлового будинку АДРЕСА_1 в нотаріальному порядку, отже таке її право є невизнаним.
Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України, частини першої ст.16ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу (ст.1258 ЦК України).
Отже, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3 , проте оформити право власності в порядку спадкування в нотаріальному порядку змогла лише на частину майна з підстав, перелічених вище. У той саме час інша спадкоємиця першої черги спадщину не прийняла, а значить не має право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 . Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на іншу частину житлового будинку АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Харківської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв.м., прибудови літ. «а», ґанку літ. «а1», льоху літ. «В», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», літнього душу літ. «З», навісу літ. «К», огорожі № 1-:-5, колодязю № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 02.06.2026.

Суддя С.А.Колесник