Справа №303/2867/26
2о/303/81/26
ряд. стат. звіту - 14

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Мирошниченко Ю. М.
при секретарі Лукач К. М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження ОСОБА_2 .
Заяву мотивує тим, що заявниця є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну донька заявниці тимчасово перебувала у справах у місті Маріуполь Донецької області, однак після вторгнення вона не змогла покинути місто Маріуполь. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_2 . Оскільки донька заявниці у шлюбі не перебувала, то запис про батька здійснено зі слів матері. На цей час донька з онукою перебувають на тимчасово окупованій території міста Маріуполь. Нещодавно донька повідомила заявниці, що у неї з`явився шанс евакуації з тимчасово окупованого Маріуполя на підконтрольну територію України, але для цього їй потрібно зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження встановленого в Україні державного зразка. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». 
Вивчивши заяву та оцінивши всі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Мукачево Закарпатської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 19.05.2001 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03.01.1985 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Також до заяви додано свідоцтво про народження, видане так званою ДНР, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Місце народження дитини – м. Маріуполь, дата видачі 08.08.2023 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно ст. 4 Закону України«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Оскільки м. Маріуполь є окупованою територію, на ній фактично діє юрисдикція та застосовується законодавство Російської Федерації, тому документи про народження дитини видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я РФ, яка є недопустимою для державної реєстрації на території України.
Свідоцтво про народження дитини, видане на тимчасово окупованій території, не є підставою для реєстрації народження на території України.
Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Так п. 2 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено підстави для проведення державної реєстрації народження дитини. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, яке на даний час є окупованою територією. Свідоцтво про народження дитини, видане на окупованій території, не є підставою для реєстрації народження дитини на території України. Мати дитини є громадянкою України, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» є підставою для набуття дитиною громадянства України за народженням.
Оскільки матір дитини об`єктивно позбавлена можливості особисто звернутися до суду через перебування в окупованому м. Маріуполь, право на звернення із заявою переходить до баби дитини в порядку ст. 258 СК України, що є реалізацією її законного обов`язку щодо захисту інтересів онуки та забезпечення її права на реєстрацію народження згідно зі ст. 7 Конвенції ООН про права дитини та ст. 315 ЦПК України. 
Статтею 317 ЦПК України передбачено судовий порядок встановлення такого факту.
За наведених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 247, 251-256 , 317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.
Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження – місто Маріуполь Донецької області, у матері: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Мукачево Закарпатської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: м. Мукачево, пл. Духновича, буд. 2, код ЄДРОПУ 20455671.
Повний текст рішення складено 31.03.2026 року.

Головуючий        Юрій Мирошниченко