Номер провадження: 22-ц/813/4595/26 
Справа № 522/12771/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Радіонов Олександр Леонідович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Ковтун Ю.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У липні 2024 року акціонерне товариство «Кредобанк» (далі по тексту - АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08.05.2019 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір № 24231/2019, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
Банк видав позичальнику кредит в сумі 564096,49 грн на строк до 07.11.2023 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.05.2019 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань в повному обсязі. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість позичальника протягом 7 календарних днів з моменту невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконують, внаслідок чого станом на 11.12.2023 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 104193,37 грн, яка складається з: заборгованість за основним боргом (тіло) - 89152,65 грн; сума заборгованості за відсотками - 15040,72 грн.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором 
№ 24231/2019, у розмірі 104193,37 грн та судові витрати.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Радіонов О.Л., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в даній частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги збільшення позивачем обсягу забезпеченого зобов`язання та обсягу відповідальності поручителя, що є підставою для припинення договору поруки від 08.05.2019 року, згідно за ч. 1 ст. 559 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Кредобанк» – Беднарський В.В., просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання призначене на 12.05.2026 року представник позивача, а також Остапенко О.К. не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином (а.с. 173 зворот, 174 -176).
Будь-якого клопотання щодо відкладення судового засідання за їх відсутності на адресу апеляційного суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового рішення, сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Радіонова О.Л., дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ст. 376, є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 року оскаржується виключно в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя – ОСОБА_1 .
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.05.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 24231/2019, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 
564096,49 грн на строк до 07.05.2023 року для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки NISSAN, модель QASHQAI, 2018 року випуску, укладеного між позичальником та ТОВ «ЕЛЕФАНТ» з визначенням змінюваної процентної ставки, яка на момент укладення кредитного договору становила 14,49 % річних, та повернення суми кредиту щомісячно разом з нарахованими процентами відповідно до Графіку погашення заборгованості (а.с. 5-8).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 24231/2019 від 08.05.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 08.05.2019 укладено договір поруки № 24231/2019/2, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань в повному обсязі. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість позичальника протягом 7 календарних днів з моменту невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором (а.с. 11).
Банк перерахував грошові кошти за кредитним договором у загальному розмірі 564096,49 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № 26142592 від 08.05.2019 на суму 11006,49 грн та № 26143047 від 08.05.2019 на суму 553090,00 грн, а також випискою по особовим рахункам (а.с. 24, 25, 26 - 46).
30.08.2022 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 24231/2019 від 08.05.2019 року, згідно з п.1 якого сторони погодили змінити порядок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором шляхом підписання нового графіку платежів. Пунктом 3 додаткового договору №1 від 30.08.2022 року сторони передбачили, що умови кредитного договору продовжують свою дію в частині, що не суперечить цьому додатковому договору і сторони, шляхом підписання цього додаткового договору підтверджують свої зобов`язання за кредитним договором (а.с. 9 - 10).
29.09.2023 року АТ «Кредобанк» направив на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу № 85-10475745/23 від 28.09.2023 року в якій зазначено про невиконання зобов`язання протягом 140 днів, внаслідок чого станом на 28.09.2023 року заборгованість за кредитним договором № 24231/2019 від 08.05.2019 року становить 99908,47 грн та вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість у розмірі 72272,15 грн. У вимозі також зазначалось про те, що у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк банк буде вимагати достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі у розмірі 99908,47 грн та сплати всіх нарахованих процентів за користування кре
итом, комісії та інші платежі передбачені кредитним договором (а.с. 47, 49, 51-52).
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та поручителя – ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що укладеним договором поруки № 24231/2019/2 від 08.05.2019 передбачено, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором та згідно умов якого сторони погодили можливість збільшення розміру відповідальності поручителя у разі зміни (підвищення), в порядку та на умовах визначених кредитним договором, розміру змінюваної відсоткової ставки без додаткового повідомлення про це поручителя.
Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України).
За положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог ст. 559 ЦК України. При цьому, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі ст. 559 ЦК України не є необхідним (постанова Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі № 264/3046/15-ц).
08.05.2019 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 24231/2019 від 08.05.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 24231/2019/2 за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань в повному обсязі.
За умовами п. 2.6 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель своїм підписом підтверджує, що як поручитель несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань боржника. 
При цьому, пунктом 2.7 договору визначено, що поручитель може надавати згоду на збільшення обсягу його відповідальності за цим договором у разі збільшення суми кредиту та/або продовження строку повернення кредиту та/або запровадження нових умов застосування (встановлення, зміна) змінюваної процентної ставки по кредитному договору в бік збільшення, шляхом надання кредитору окремої письмової згоди на це або укладення між кредитором та поручителем окремого додаткового договору до цього договору або проставлення на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в кредитний договір, свого підписом.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2022 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 24231/2019 від 08.05.2019 року, згідно якого сторони погодили змінити порядок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, шляхом підписання нового графіку платежів, якого позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися, при цьому сторони погодили, що за кредитним договором встановлюється термін повернення кредиту до 07.11.2023 року.
Тобто, умовами даної додаткової угоди передбачено обумовлення сторонами кредитного договору нового графіку платежів за кредитом, наведеним в додатку № 1 до додаткової угоди,та зміну строку повернення кредиту, а саме до 07.11.2023 року (а.с. 10). З долученого позивачем нового графіку платежів, який наведений в додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 30.08.2022 року, вбачається зміну кредитором суми платежу за розрахунковий період та безпосередньо розмір процентів за користування кредитом, збільшивши розмір такого. При цьому, зі змісту вказаної додаткової угоди № 1 та нового графіку платежів також вбачається зміну кредитом визначеного кредитним договором строку повернення кредиту.
Додаткова угода № 1 від 30.08.2022 року до кредитного договору № 24231/2019 від 08.05.2019 року, а також графік платежів наведений в додатку № 1, підписані сторонами кредитного договору – АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 . Натомість, відомостей щодо узгодження внесення відповідних змін до кредитного договору, обумовлений додатковою
угодою, з поручителем наявні матеріали справи не містять.
Відповідно матеріали справи не містять підтвердження надання позивачем письмової згоди на зміну умов кредитування, а саме щодо збільшення розміру процентів за користування наданим кредитом та збільшення строку повернення кредиту.
Згідно роз`яснень, наведених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме у п. 22, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, з наведеного слідує, що у випадку не надання поручителем згоди на зміну умов зобов`язання порука припиняється. Припинення поруки є юридичним фактом, який може бути встановлений в судовому порядку у разі його невизнання стороною.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 523/3082/14-ц , згідно якого відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 2-588/10 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. 
При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 зазначено, що приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3
частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
З підстав викладеного, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження узгодження з поручителем змін кредитного зобов`язання, шляхом укладення додаткового договору та обумовлення сторонами кредитного договору нового графіку платежів із збільшенням розміру процентів та строку повернення кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо помилковості висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині та неправильне застосування судом норм матеріального права, що в розумінні положень ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 26 травня 2026 року.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Радіонов Олександр Леонідович – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2025 року в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасувати.
У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (ЄДРПОУ 09807862, 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78) заборгованість за кредитним договором № 24231/2019 від 08 травня 2019 року у загальному розмірі 104193 (сто чотири тисячі сто дев`яносто три грн 37 коп.) грн 37 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (ЄДРПОУ 09807862, 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 27 травня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді Р.Д. Громік 

М.М. Драгомерецький