УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

15 червня 2026 року 
м. Київ

справа №420/41452/25
адміністративне провадження № К/990/26354/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі №420/41452/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо продовження невиплати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень місяць 2025 року в розмірі - 204 566 (двісті чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн 25 коп.;
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень місяць 2025 року в сумі - 204 566 (двісті чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн 25 коп;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці кожного місяця, починаючи з січня місяця 2026 року, у розмірі - 204 566 (двісті чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн. 25 коп., перераховуючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на зазначений позивачем банківський рахунок в його пенсійній справі;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача суми заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень місяць 2025 року в сумі - 204 566 (двісті чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн. 25 коп;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду по даній справі;
- зобов`язати особисто начальника ГУ ПФУ України в Одеській області подати звіт про виконання рішення по даній справі протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду по даній справі, яке набрало законної сили.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з грудня місяця 2025 року із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (далі - Постанова №821).
Зобов`язано відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування (застосування) до відповідних виплат Постанови № 821, починаючи з 01.12.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.В решті позовних вимог відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено частково. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області подати суду звіт про виконання судового рішення у строк один місяць з дня набрання рішенням законної сили. Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення повинен відповідати вимогам частини 2 та 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Роз`яснено відповідачу, що наслідком недодержання вимог частини 2 та 3 статті 382-2 КАС України при подачі звіту про виконання судового рішення є постановлення судом ухвали про відмову в його прийнятті.
В задоволенні клопотань ОСОБА_1 про негайне виконання рішення відмовлено.
На адресу Верховного Суд 08.06.2026 надійшла касаційна скарга ГУ ПФУ в Одеській області, у якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 КАС України, встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу. Також заявник касаційної скарги зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Касаційна скарга подана на судові рішення, які можуть бути оскаржені згідно із частиною 1 статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо, зокрема, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково (підпункти "а" та "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України).
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Згідно пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Варто зауважити, що предмет спору у цій справі та критерії, визначені пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, а також факт того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 12 КАС України), дають підстави стверджувати, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.
Враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність обставин, наведених у підпунктах "а" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Проте подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у підпунктах «а» та «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Так, цитуючи вказану правову норму та посилаючись на певні її підпункти, скаржник у подальшому відповідного обґрунтування не наводить.
В касаційній скарзі відповідач лише зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваній частині рішень суду у цій справі, суперечать висновкам Верховного Суду, тому, при обґрунтуванні допуску цієї касаційної скарги до касаційного перегляду з підстав, визначених пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, необхідно врахувати: наявність різних підходів у правозастосуванні норми матеріального права (розходження в судовій практиці), у тому числі в межах одного суду.
Водночас, зазначені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у цій справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Крім цього, підставою касаційного оскарження відповідач зазначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Скаржник стверджує, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у цій справі, полягає у безпідставності зобов`язанню відповідачу здійснити виплати донарахованих сум на виконання рішення суду у справі № 420/4500/25 поза межами відповідного фінансового зобов`язання ігноруючи брак бюджетних асигнувань в соціальній сфері. Натомість, брак бюджетних асигнувань в соціальній сфері є критичною проблемою, яка посилюється через обмеженість державних ресурсів та складну економічну ситуацію.
Верховний Суд звертає увагу, що обов`язковими умовами для оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, є чітке зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Водночас, касаційна скарга не містить належного обґрунтування у чому саме полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, які саме норми процесуального права порушенні, висновок Верховного Суду щодо питання застосування яких саме норм права та подібність правовідносин.
Перевіряючи доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, колегія суддів зауважує, що відповідачем лише зазначено постанови Верховного Суду (від 23.04.2020 №560/523/19, від 22.01.2020 у справі №183/3012/16(2-а/183/106/16), від 24.02.2020 у справі №818/1102/18, від 06.03.2018 у справі №234/8701/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а), проте не вказано конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку, на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначених заявником справах.
Верховний Суду наголошує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Отже, заявник касаційної скарги, пославшись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не продемонстрував наявності у цьому випадку одночасно і у взаємозв`язку тих чотирьох умов, про які йшлося вище і які зумовлюють можливість оскарження судових рішень із зазначеної підстави, а саме (1) конкретну норму (норми) матеріального права, яку апеляційний суд застосував неправильно із вказанням (2) постанови Верховного Суду та відображенням наведеного у ній висновку про те, як цю норму (норми) слід застосовувати та у цьому контексті (3) зазначенням висновків суду апеляційної інстанції, що суперечать цій позиції, а також (4) посиланням на те, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Формальне відображення у касаційній скарзі певної сукупності норм матеріального права, які, на думку скаржника, неправильно застосували суди, а також переліку постанов Верховного Суду з частковим висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає безпідставними посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі №420/41452/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін