УХВАЛА
09 червня 2026 року 
м. Київ
справа №420/25484/25
адміністративне провадження №К/990/24417/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів: Стеценка С. Г., Тацій Л. В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2026 у справі № 420/25484/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі також відповідач), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 15001-85388746-2025-2 від 21.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену Законом України від 20.03.2023 № 2980-ІХ «Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, шкоду працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України» (далі - Закон № № 2980-ІХ), на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.03.2025 № 9495 та доданих до неї документів.
25.02.2026 рішенням Одеського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2026, відмовлено у задоволенні позову.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивачка подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 27.05.2026.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Позивачка вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у розглядуваній категорії справ відсутній висновок Верховного Суду у спірних правовідносинах, а суди апеляційної інстанції приймають протилежні рішення за однакових обстави і правового регулювання, як-от наприклад, у цій справі та справі № 420/25489/25.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою дають підстав для висновку про наявність в цьому випадку обставин, наведених у підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Обґрунтовуючи підставу для касаційного оскарження судового рішення, позивачка зазначила, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказала, що у подібних правовідносин за таким суб`єктним складом та аналогічними вимогами суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 щодо принципу належного урядування, відповідно до якого ризик помилки або недотримання державними органами власних процедур має покладатися на державу, а не на особу. Також суди попередніх інстанцій не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду про недопустимість звуження соціального права підзаконним актом або адміністративною процедурою, викладеного, зокрема у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19. Суд апеляційної інстанції також не врахував висновків Верховного Суду щодо меж дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, наведений, зокрема у постанові від 11.09.2019 у справі № 819/570/18.
Позивачка також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо того, чи може член сім`ї загиблого працівника, який загинув унаслідок військової агресії під час виконання трудових обов`язків на підприємстві портової / транспортної критичної інфраструктури, бути позбавлений права на одноразову грошову допомогу лише через те, що відповідний об`єкт не був внесений державними органами до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури. 
У межах цієї справи необхідне формування висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах таких норм права: 
- частини першої статті 1 Закону № 2980-IX у правовідносинах, коли загиблий працівник був працівником підприємства, яке фактично здійснює діяльність у секторі критичної інфраструктури, але відповідний об`єкт не був внесений до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури;
-частини другої статті 1 Закону № 2980-IX у ситуації, коли особа загинула під час виконання трудових обов`язків унаслідок військової агресії російської федерації, а орган Пенсійного фонду відмовляє члену сім`ї у виплаті не через спростування факту загибелі або трудового зв`язку, а виключно через формальну відсутність об`єкта в Реєстрі;
-частини третьої статті 1 Закону № 2980-IX, оскільки позивачка є дружиною загиблого, тобто належить до кола членів сім`ї, які мають право на допомогу;
- пункту 4 частини першої статті 2 Закону №2980-IX у подібній ситуації, коли у разі загибелі працівника закон встановлює розмір допомоги 1 000 000 грн, але орган фактично блокує реалізацію цього права з підстав відсутності об`єкта у Реєстрі;
- частин першої та шостої статті 3 Закону №2980-IX щодо того, чи може порядок, встановлений Кабінетом Міністрів України, бути застосований таким чином, щоб створити додаткову підставу для відмови у виплаті, якої немає в самому Законі. 
- статті 4 Закону № 2980-IX щодо того, чи може орган Пенсійного фонду відмовити у виплаті з підстави, яка прямо не передбачена статтею 4 Закону № 2980-IX. 
- пункту 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2980-IX, відповідно до якого до завершення формування Реєстру об`єктів критичної інфраструктури перелік об`єктів критичної інфраструктури, на працівників яких поширюється дія цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України. Саме ця норма має істотне значення для справи, оскільки підтверджує, що законодавець передбачав ситуацію незавершеності формування Реєстру і не пов`язував автоматично право на допомогу лише з фактом наявності запису в Реєстрі 
Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою дають підстави для висновку про наявність обставин, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що в свою чергу є підставою для відкриття касаційного провадження для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених скаржником на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Керуючись статтями 328, 329, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2026 у справі № 420/25484/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду справу № 420/25484/25.
Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Судді Н. В. Шевцова
С. Г. Стеценко
Л. В. Тацій