УХВАЛА
30 квітня 2026року 
м. Київ
справа № 756/6935/23
провадження № 61-5521ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності майна подружжя, поділ майна подружжя, виділення та передачу 2/3частки майна у приватну особисту власність,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0719 га для колективного садівництва, кадастровий номер 3221888801:37:255:6250 за адресою: АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Десна-4», 1/2 частину садового будинку з зазначеними господарськими будівлями та спорудами за цією ж адресою, покласти на відповідача судові витрати.
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати об`єктами права спільної сумісної власності садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,0719 га для колективного садівництва, кадастровий номер 3221888801:37:255:6250, за цією ж адресою, гаражний бокс № НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «ПОТОН» за адресою м. Київ вул. Сім`ї Кульженків, 5-а, розміщений на земельній ділянці площею 0,6850 га з кадастровим номером 8000000000:78:053:0019. Визнати за нею право власності та передати у особисту приватну власність  частки зазначеного нерухомого майна. Стягнути з відповідача на її користь судовий збір 8 542,50 грн, судові витрати 6 000 грн за послуги з експертної грошової оцінки нерухомого майна, витрати на професійну правничу допомогу 60 000 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на:
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0719 гектарів з цільовим призначенням земельної ділянки: для колективного садівництва (кадастровий номер 3221888801:37:255:6250), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Десна-4».
- 1/2 частину садового будинку загальною площею 41,0 кв.м житловою площею 34 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сараї літера «Б», «Г», «Ж», погріба літера «під Б», «З», навіси літера «В», «Є», убиральня літера «Д», літній душ літера «Е», колонка І, огорожа №№1-4, розташований на земельній ділянці площею 0,0719 га, за кадастровим номером 3221888801:37:255:6250 за адресою: АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Десна-4».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 5 986,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 870 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності майна подружжя, поділ майна спільної сумісної власності подружжя, видалення та передача 2/3 частки майна у приватну особисту власність ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку гаражного боксу № НОМЕР_1 , площею 59,60 кв.м, в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «ПОТОН», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ), розміщений на земельній ділянці, площею 0,6850 га, за кадастровим номером 8000000000:78:053:0019.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 790 грн.
У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у цій справі визнано неподаною та повернуто заявниці.
23 квітня 2026 року  ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» вдруге звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою (зареєстрована за вх. № 12854/0/220-26 від 24 квітня 2026 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року (повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року), ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити повністю, а її зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до неї про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Також 23 квітня 2026 року   ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з аналогічною касаційною скаргою, яка зареєстрована за 
вх. № 12873/1/220-26 від 24 квітня 2026 року. 
Зміст касаційної скарги за вх. № 12854/0/220-26 від 24 квітня 2026 року співпадає зі змістом касаційної скарги за вх. № 12873/1/220-26 від 24 квітня 2026 року, а тому подані ОСОБА_1 касаційні скарги підлягають спільному розгляду. 
ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що вперше звернулась до суду з касаційною скаргою в межах визначеного законом процесуального строку, однак ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу було повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України. Заявниця вказує, що Верховний Суд не направив їй паперову копію ухвали від 31 березня 2025 року, водночас обставина фактичного проживання за кордоном ускладнила їй доступ до підсистеми «Електронний суд». Зазначає, що паперову копію ухвали Верховного Суду від 31 березня 2025 року отримала лише 20 квітня 2026 року у відповідь на її заяви від 16 квітня 2026 року. Вказує, що має фінансові труднощі, пов`язані із необхідністю утримувати дітей, самоусуненням їх батька від матеріального забезпечення дітей, які позбавили її можливості скористатись правничою допомогою. Також вказує на те, що після ухвалення апеляційним судом оскаржуваної постанови змінилась судова практика щодо застосування норм права у правовідносинах подібних до правовідносин, що виникли у цій справі.
У поданих 24 квітня 2026 року доповненнях до заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявниця посилається на факт оголошення ОСОБА_2 підозри у вчиненні кримінального правопорушення щодо заявниці.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
Частиною третьою статті 394 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 рокускладено 07 лютого 2025 року.
Вперше  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі 07 березня 2025 року, тобто в межах встановленого статтею 390 ЦПК України строку. 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу   ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявниці. 
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень 02 квітня 2025 року забезпечено надання загального доступу до повного тексту ухвали Верховного Суду від 31 березня 2025 року.    ОСОБА_1 є стороною у цій справі, подавала апеляційну та касаційну скаргу на судові рішення у справі. Крім того, вона має зареєстрований кабінет у системі «Електронний суд», в який 02 квітня 2025 року було доставлено ухвалу Верховного Суду від 31 березня 2025 року.
Повторно з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернулась лише 23 квітня 2026 року, тобто після спливу більше року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення і забезпечення надання загального доступу до повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 рокуу Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також після спливу більше року від постановлення Верховним Судом ухвали від 31 березня 2025 року, якою повернуто вперше подану касаційну скаргу ОСОБА_1 . 
Заявниця просить поновити їй строк на касаційне оскарження, визнавши, що отримувала паперову копію ухвали Верховного Суду від 31 березня 2026 року лише 24 квітня 2026 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22) наголошено, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України).
Також, колегія судів зауважує, що сама пособі обставина вимушеного проживання за кордоном та відсутність фінансової можливості скористатись правничою допомогою, а також зміна судової практики після розгляду справи у суді апеляційної інстанції не є підставою для прийняття касаційної скарги, поданої після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 вказала, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд. Водночас, відкриття за спливом значного періоду часу касаційного провадження щодо судового рішення, яке набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в таких його елементах як правова визначеність та остаточність судового рішення.
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і не-переборними обставинами.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є не-обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та ухвалі у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Учасник судового процесу, реалізуючи свої процесуальні права має вчиняти дії з дотриманням процесуальних строків звернення до суду, тобто добросовісно користуватися своїми правами з метою недопущення настання негативних наслідків для такого учасника справи, які зумовлять докладання додаткових зусиль, направлених на поновлення, пропущеного процесуального строку.
Отже  ОСОБА_1 , реалізуючи добросовісно свої процесуальні права, мала цікавитися ініційованим нею касаційним провадженням у справі стороною якої вона є, та, у разі необхідності, у найкоротші строки після повернення вперше поданої касаційної скарги реалізувати право на повторне подання касаційної скарги, якщо перестали існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Сплив одного року з дня складення повного тексту судового рішення за відсутності обставин непереборної сили, які перешкоджали своєчасному поданню касаційної скарги, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою учасника справи. 
Частина третя статті 394 ЦПК України, за відсутності винятків, наділяє суд касаційної інстанції лише одним повноваженням - відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного судового рішення. Поновлення процесуального строку у такому випадку не є можливим.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 нарішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.
Керуючись частинами першою, третьою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року відмовити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності майна подружжя, поділ майна подружжя, виділення та передачу 2/3 частки майна у приватну особисту власність.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович