Справа № 204/11025/25
Провадження № 2/204/843/26
РІШЕННЯ 
іменем України

01 травня 2026 року  м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі головуючого – судді Книш А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,– 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №00-9805271 від 31 травня 2024 року в розмірі 24913,70 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 31 травня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір №00-9805271 на суму 6545 грн. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 20 січня 2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, за яким позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. На момент подання позовної заяви загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 24913,70 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5950 грн, заборгованості за відсотками – 18368,70 грн, та заборгованості за комісіями – 595 грн. Штрафні санкції у розмірі 2975 грн підлягають списанню кредитодавцем відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану". 
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 02 грудня 2025 року, відповідач просив визнати нікчемними пункти кредитного договору № 00-9805271 щодо комісії 595,00 грн та процентних ставок 1,03% та 1,47%, зобов`язати позивача надати суду новий детальний розрахунок заборгованості, який виключає з розрахунку суму незаконної комісії, будь-які штрафні санкції та базується на нарахуванні відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Також просив значно зменшити (або відмовити у стягненні) суму відсотків, що залишиться після перерахунку, з огляду на кабальність умов, добросовісну поведінку (сплату коштів) відповідача та недобросовісність позивача, а також повністю відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Вказує, що включення комісії за надання кредиту до тіла боргу є незаконним, вимога про стягнення 595 грн комісії є безпідставною, а розрахунок відсотків, здійснений на штучно завищену суму тіла кредиту (6545 замість 5950), є невірним і підлягає перерахунку. Позивач здійснював нарахування відсотків за двома ставками: спочатку за "Зниженою" (1,03%), а згодом за "Стандартною" (1,47%). Вважає умови договору щодо встановлення обох цих ставок нікчемними (недійсними в силу закону) з моменту укладення договору, оскільки вони прямо суперечать акту цивільного законодавства. Таким чином, позивач зобов`язаний здійснити повний перерахунок заборгованості за процентами на рівні облікової ставки НБУ за весь період користування. Хоча позивач формально не включив суму штрафів до ціни позову, сам факт придбання боргу з незаконними нарахуваннями та спроба приховати це шляхом маніпуляцій з розрахунками свідчить про системну недобросовісність позивача та є підставою для відмови у задоволенні позову або значного зменшення суми стягнення. Навіть після перерахунку за ставкою 1%, сума відсотків залишається надмірною та несправедливою, оскільки вона в рази перевищує суму реально отриманих коштів (5950 грн). Реальна річна процентна ставка, зазначена в Паспорті кредиту, становить понад 7000%, що є ознакою кабальності умов (ст. 233 ЦК України). Відповідач не відмовлявся від виконання зобов`язань і здійснив платіж у розмірі 1532,25 грн (25 червня 2024 року), однак подальше виконання стало неможливим саме через кабальні умови договору, втрату роботи та початок навчання в умовах воєнного стану. Керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності просить значно зменшити суму відсотків, що підлягає стягненню. Вимога про стягнення 7000 грн витрат на адвоката є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позовна заява, підготовлена представником позивача, двічі залишалася судом без руху через грубі помилки, суперечності в розрахунках та невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України. Сума витрат перевищує суму тіла кредиту і є очевидно завищеною для типової справи незначної складності. Також відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги Договором факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, однак надані документи на думку відповідача містять ознаки недійсності цього правочину та порушення порядку набуття права вимоги. 
02 грудня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача, а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Вважає, що позивач підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи. До позовної заяви представником позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати, що фактор набув права вимоги. До того ж, сам договір факторингу судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу вказує, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.
У запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли на адресу суду 08 грудня 2025 року, відповідач просить визнати недоведеним факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9805271 через ненадання позивачем оригіналів Договору факторингу та реєстру боржників, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що у справі відсутні належні докази переходу права вимоги до позивача та позивач не надав суду копії ліцензії НБУ на здійснення факторингових операцій. Відсутність ліцензії робить Договір факторингу нікчемним, а діяльність позивача щодо стягнення боргу - незаконною. Надана позивачем платіжна інструкція на суму понад 1,3 млн грн є загальною і не містить реєстру платежів або іншої деталізації. Позивач не надав жодного доказу, що у цю суму входила оплата саме за відступлення права вимоги до відповідача. Щодо витрат на правову допомогу вказує, що посилання позивача на Акт наданих послуг не спростовує того факту, що послуги були надані неякісно, а сам позов містить вимоги, що суперечать закону. Витрати у розмірі 7000 грн за таку роботу є неспівмірними та необґрунтованими.
09 грудня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач зазначає, що ним були виявлені явні ознаки компіляції (монтажу) та фальсифікації у копіях документів, наданих позивачем, що свідчить про відсутність у нього реальних оригіналів та спробу ввести суд в оману. Файл, наданий позивачем як копія Договору факторингу, не є копією єдиного існуючого оригіналу Договору. Це штучно створений файл-компіляція, що містить скан частини одного документа та вставлені сторінки з інших джерел (незаповнені шаблони). Це є прямим доказом відсутності у позивача належного оригіналу Договору.
У заяві, що надійшла на адресу суду 09 грудня 2025 року, представник позивача вказує, що подає заяву про зменшення позовних вимог. 25 червня 2025 року відповідач сплатив за відсотками 1532,25 грн. Тому сума нарахованих відсотків до стягнення становить 12450,25 грн. Тобто загальна сума заборгованості складає 18955,25 грн (5950,00 грн за тілом кредиту, 12450,25 грн відсотків за користування кредитом та 595 грн за комісією), які позивач просить стягнути з відповідача. 
Також 09 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 надав суду додаткові пояснення, у яких він зазначив, що ТОВ «ФК «ЕЙС» виступає фактором, який на підставі договору факторингу набув права вимоги до відповідача за первісним зобов`язанням. Зазначена діяльність цілком відповідає чинному законодавству України, оскільки ТОВ «ФК «ЕЙС» внесене до Реєстру фінансових установ та має чинну ліцензію Національного банку України на провадження факторингової діяльності. Згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг № 512 від 19 березня 2020 року про надання послуг з факторингу, вбачається що дата початку дії ліцензії: 21 травня 2020 року та строк її дії - безстрокова. Ліцензії видано у бездокументарній формі. Такі відомості можна перевірити на сторінці офіційного Інтернетпредставництва Національного банку України за посиланням: http://kis.bank.gov.ua. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» наділений статусом надавати фінансові послуги, оскільки дана інформація підтверджується на офіційному сайті Товариства та в Національному банку України. Також вказує, якщо в договорі не зазначено, що право вимоги переходить тільки після оплати, то відсутність платежу не впливає на сам перехід права. У такому випадку фактор просто залишається боржником за оплатою, але це не означає, що право вимоги до боржника не перейшло. Таким чином, за наявності підписаного реєстру та інших документів можна доводити, що право вимоги перейшло, навіть якщо фактична оплата ще не відбулася. Якщо предметом позову є стягнення заборгованості з боржника, а не визнання договору факторингу недійсним або неукладеним, то суд повинен розглядати саме питання існування заборгованості, а не оцінювати чинність договору факторингу.
10 грудня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач зазначає, що позивач зменшив позовні вимоги з 24913,70 грн до 18955,25 грн, перерахувавши відсотки за ставкою 1% замість 1,47%. Однак, навіть зменшений розрахунок залишається незаконним, оскільки він все ще включає суму незаконної комісії (595 грн) у тіло кредиту та базується на ставці 1% (як "потолок"), тоді як внаслідок нікчемності договірної ставки має застосовуватися облікова ставка НБУ, яка є значно нижчою. Також вказує, якщо позивач не надав доказів оплати (фінансування) саме за борг відповідача (специфікації/реєстру платежів до платіжки), то договір факторингу в цій частині не виконано, і перехід права вимоги не відбувся. Навіть часткове приведення розрахунку у відповідність до закону не усуває головного дефекту позову - повної відсутності у справі належних доказів (оригіналів документів), які б підтверджували перехід права вимоги до позивача. За відсутності оригіналу Договору факторингу та Реєстру, позивач не довів своє право вимоги, тому позовні вимоги є безпідставними в цілому, незалежно від їхнього розміру.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 01 травня 2026 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено у повному обсязі.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 01 травня 2026 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін залишено без задоволення.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 
31 травня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9805271, згідно п.п.1.1., 1.2. якого кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5950 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.9-14).
Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) – 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 26 травня 2025 року згідно умов п.3.4. цього договору (п.1.3. договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року).
Відповідно до п.п.1.4.-1.5.2. договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «25» червня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процента ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Знижена процентна ставка становить 1,03 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього договору.
Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 595 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору (п.1.6. договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року).
Порядок укладання договору та надання кредиту передбачений розділом 2 договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року та відповідно до п. 2.2. цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». 
Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: "31"травня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5950 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 (п.2.8. договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року).
Позичальник підтвердив, що йому було в чіткій та зрозумілій формі надано актуальну та достовірну інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також інформацію про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття позичальником свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання та ознайомлений з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАКС КРЕДИТ», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/. Також сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього Договору та Правил (п.п.7.3., 7.10. договору кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року).
У розділі 8 договору «Адреса місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «МАКС КРЕДИТ», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, дані паспорта, адреса реєстрації, ідентифікаційний номер, а також зазначено, що договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 88146.
Укладання між сторонами спірного кредитного договору відповідачем також не заперечується.
Підписавши 31 травня 2024 року паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с.15-16).
Також відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 88146 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.14).
Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 06 лютого 2025 року, на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , зазначений відповідачем у договорі кредитної лінії №00-9805271, 31 травня 2024 року перераховано кошти через платіжний сервіс «Platon» на суму 5950 грн (а.с.17-20).
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28 лютого 2026 року, на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 31 травня 2024 року здійснено зарахування коштів у сумі 5950 грн (а.с.111, 112-113). 
20 січня 2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.22-24, 29)
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, боржником за кредитним договором №00-9805271 зазначено відповідача  ОСОБА_1  (а.с.30-31).
Відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим, враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, має заборгованість перед позивачем у розмірі 18995,25 грн, яка складається із: 
- заборгованості за тілом кредиту – 5950 грн;
- заборгованості за відсотками  – 12450,25 грн;
- заборгованості за комісією  – 595 грн (а.с.6-7, 103-104).
При цьому, судом враховується, що позивач просить стягнути з відповідача 18955,25 грн, а тому заборгованість відповідача перед позивачем у межах пред`явлених позовних вимог становить 18955,25 грн. 
Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.
За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Посилання відповідача на відсутність у справі доказів на підтвердження обставин відступлення (переходу) права вимоги до позивача є неспроможним, оскільки позивачем на підтвердження відповідного права надано письмові докази, а саме, договір факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, акт приймання-передачі до даного договору з відповідним реєстром боржників, які згідно з положеннями відповідного договору підтверджують перехід права вимоги до наступного кредитора.
Договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаного правочину.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФК «ЕЙС», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 595 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2023 року № 204/224/21.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 595 грн.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 12450,25 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості складає 12450,25 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у позику 5950 грн.
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «МАКС КРЕДИТ», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. 
Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 12450,25 грн не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 5950 грн за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором з 12450,25 грн до 6000 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 11950 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5950 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 6000 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5940,18 грн ((2422,40+7000)*11950/18955,25) (а.с.32-37, 53). 
Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" заборгованість за договором кредитної лінії №00-9805271 від 31 травня 2024 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5950 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 6000 грн, а всього 11950 (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" судові витрати у розмірі 5940 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 18 (вісімнадцять) копійок. 
У задоволенні решти позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" - відмовити.  
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС", місцезнаходження: м. Київ, вул. Поправки Юрія, будинок 6, кабінет 13, ідентифікаційний код 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 

Головуючий