ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/11074/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язанння вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо н нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 3632,26 грн. на місяць за період з 01.03.2018 по 11.12.2018 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 3632,26 грн. на місяць за період з 01.03.2018 по 11.12.2018 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 3632,26 грн. на місяць за період з 20.12.2018 по 19.12.2024 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 3632,26 грн. на місяць за період з 20.12.2018 по 19.12.2024 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 19.12.2024, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 19.12.2024 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 30.06.2016 по 12.09.2017 та з 20.12.2018 по 19.12.2024 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ). З 13.09.2017 по 11.12.2018 позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ), яке ліквідоване. Під час проходження військової служби відповідачами не було проведено ОСОБА_1 нарахування та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2024. 15.12.2025 на адресу відповідача був направлений адвокатський запит. 23.02.2026 був направлений повторний адвокатський запит до Галузевого державного архіву. 19.01.2026 та 09.03.2026 представник позивача отримала відповіді, з яких вбачається, що фіксована сума індексації не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач має статус учасника бойових дій. Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону № 1305-00 від 19.12.2024 позивач звільнений у запас. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні). 
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 28.03.2026, відповідач Адміністрація Державної прикордонної служби України зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах. Останнім місцем проходження служби позивача був ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), з якого звільнений. Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, розрахунок при звільненні здійснює військова частина, з якої звільнено. Адміністрація Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем, адже Донецько-Луганське регіональне управління ліквідоване постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 № 43. З 01.01.2020 ІНФОРМАЦІЯ_4 зараховано на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке. 
ОСОБА_1 з 30.06.2016 по 12.09.2017 та з 20.12.2018 по 19.12.2024 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ). 
З 13.09.2017 по 11.12.2018 позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ). 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) № 1305-00 від 19.12.2024 позивач звільнений у запас з 19.12.2024. 
15.12.2025 направлено адвокатський запит, а 23.02.2026 - повторний запит. 
19.01.2026 та 09.03.2026 отримано відповіді, з яких вбачається відсутність нарахування фіксованої індексації. Вважаючи дії та бездіяльність відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Перш ніж переходити до аналізу матеріально-правових підстав позову, суд вважає необхідним вирішити питання дотримання строку звернення до суду, оскільки позивач одночасно з позовом подав відповідне клопотання про його поновлення.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною третьою цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи можуть встановлюватися інші строки, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Оцінюючи дотримання строку звернення, суд враховує таке. Спірні правовідносини охоплюють тривалий безперервний період - з 01.03.2018 по 19.12.2024. Протиправна бездіяльність відповідачів у цій справі мала триваючий характер: ненарахування та невиплата належних сум відбувалися щомісяця, і кожен такий місяць є самостійним та безперервним порушенням суб`єктивного права позивача. У таких випадках встановлений строк звернення до суду підлягає обчисленню з моменту, коли особа фактично дізналася про системний характер порушення, тобто з моменту отримання підтверджувальних документів чи відповідей на запити.
З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2025 та 23.02.2026 представник позивача, адвокат Богуш А.М., направила адвокатські запити до відповідача та до Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати індексації. Відповіді були отримані 19.01.2026 та 09.03.2026 відповідно, і з цих відповідей вперше достовірно і документально підтвердилося, що "фіксована" сума індексації грошового забезпечення позивача в спірний період не нараховувалась і не виплачувалась. Позовну заяву подано 17.03.2026 - в межах шести місяців від моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.
Крім того, суд ураховує, що позивач є учасником бойових дій (посвідчення УБД серія НОМЕР_4 ), отже, його участь у захисті держави об`єктивно ускладнювала своєчасне самостійне відстеження нарахувань грошового забезпечення та стягнення відповідних сум. За сукупністю викладеного суд доходить висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду та вважає за необхідне поновити такий строк.
Щодо належності відповідача.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 № 43 "Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби" ліквідовано як юридичну особу публічного права ІНФОРМАЦІЯ_6 (в/ч НОМЕР_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). Пунктом другим цієї ж постанови на Адміністрацію Державної прикордонної служби покладено обов`язок забезпечити здійснення функцій і повноважень територіальних органів, що ліквідуються.
Із системного тлумачення положень зазначеної постанови у взаємозв`язку з конституційними принципами безперервності державного управління та відповідальності держави перед людиною слідує, що покладення на Адміністрацію Держприкордонслужби обов`язку "забезпечити здійснення функцій і повноважень" ліквідованих органів не є суто декларативним: воно передбачає, зокрема, забезпечення своєчасного та повного задоволення фінансових зобов`язань перед службовцями цих органів, у тому числі виплату належних грошових сум, що виникли за час проходження служби в ліквідованих одиницях.
Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин та сформулював підхід, відповідно до якого, якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані виключно з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення первісного суб`єкта (повне правонаступництво), а обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.
Адміністрація Державної прикордонної служби у своєму відзиві посилається на те, що наказом від 11.12.2019 № 105 ІНФОРМАЦІЯ_4 зараховано на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_6 ), а отже, саме ІНФОРМАЦІЯ_7 є належним відповідачем у частині вимог за спірний період. 
Суд ретельно проаналізував цей аргумент і дійшов висновку про його непереконливість з таких підстав. По-перше, передача фінансового забезпечення до Краматорського загону є внутрішнім організаційним рішенням Адміністрації Держприкордонслужби і не може звільняти останню від відповідальності перед колишнім службовцем, адже саме Адміністрація уповноважена постановою Кабінету Міністрів України № 43 на забезпечення функцій ліквідованого органу. По-друге, Адміністрація є центральним органом Держприкордонслужби, наділеним повноваженнями щодо організації фінансового та матеріального забезпечення всього особового складу; переклавши фінансові функції на Краматорський загін, вона не позбулась публічно-правового обов`язку забезпечити реалізацію права позивача. По-третє, кваліфікація "фінансове забезпечення" відрізняється від "правонаступництва у частині грошових зобов`язань перед особовим складом": перше охоплює поточні видатки, тоді як друге включає виконання заборгованості за невиплаченими складовими грошового забезпечення. По-четверте, прийняття позиції Адміністрації означало б, що колишній військовослужбовець не зміг би ефективно захистити своє право, бо не знав би, до якої саме частини звертатися, - що суперечить принципу ефективного захисту прав.
Що стосується меж судового розгляду, то суд розглядає справу в межах пред`явлених позовних вимог, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваних дій і бездіяльності відповідно до частини другої статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом № 1282-ХІІ.
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами першою - другою статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2003 № 1078 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Тобто Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу: "поточної" та "індексації-різниці". Суми цих індексацій можуть нараховуватися й одночасно, й окремо одна від одної.
Щодо поточної індексації, то право на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Щодо "індексації-різниці" суд зазначає, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 мова йде про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково вказує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить на користь висновку, що нарахування й виплата сум індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
При цьому, для визначення правильності нарахування індексації грошового забезпечення необхідно керуватися положеннями абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку № 1078, якими врегульовано питання виплати суми індексації у місяці підвищення посадових окладів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів).
Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.
Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.
Відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення, з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.
Проте відповідачі у порушення абзаців 3-6 пункту 5 Порядку № 1078 для встановлення наявності підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2024, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 400/9920/21, де Верховний Суд зазначив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" становив 1762 гривні.
Разом із цим, за нормативними правилами, які визначають проведення індексації доходів, розрахунок індексу наростаючим підсумком починається з наступного після перевищення порога місяця до чергового перевищення.
При кожному наступному перевищенні порога індексації приріст рахуватиметься за формулою:
ПІСЦн = ІСЦ1 х ІСЦ 2 х … - 100%, де:
ПІСЦн - приріст індексу споживчих цін, %;
ІСЦ1 - перевищення індексу споживчих цін уперше (розраховується наростаючим підсумком), %;
ІСЦ2 - перевищення індексу споживчих цін удруге (розраховується наростаючим підсумком), %.
При підрахунку показника ПІСЦ необхідно враховувати, що ІСЦ розраховується наростаючим підсумком. Також кількість ІСЦ залежить від того, скільки разів було перевищено поріг індексації за період, який розглядається і який не був перерваний підвищенням заробітної плати. Наприклад, ІСЦ перевищив поріг один раз - отже слід враховувати лише ІСЦ1, двічі - ІСЦ1 та ІСЦ2, тричі - ІСЦ1, ІСЦ2, ІСЦ3 тощо.
За офіційними даними Державної служби статистики України за період з січня 2008 року по березень 2018 року (https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm) поріг індексації був перевищений 38 разів, а саме:
- у 2008 році - 9 разів: січень-травень, вересень-грудень;
- у 2009 році - 5 разів: січень, лютий, березень, червень, листопад;
- у 2010 році - 4 рази: січень, лютий, серпень, вересень;
- у 2011 році - 3 рази: січень, березень, квітень;
- у 2012 році поріг індексації не перевищував 101%;
- у 2013 році поріг індексації не перевищував 101%;
- у 2014 році - 8 разів: березень-червень, вересень-грудень;
- у 2015 році - 8 разів: січень-травень, вересень-листопад;
- у 2016 році - 1 раз: квітень;
- у 2017 році поріг індексації не перевищував 103%;
- у січні - березні 2018 року поріг індексації не перевищував 103%.
Таким чином, розрахунок величини приросту індексу споживчих цін за вказаний період має такий вигляд: 
2008 рік (1,027 * 1,038 * 1,031 * 1,013 * 1,002 (1,008 * 0,995 * 0,999) * 1,011 * 1,017 * 1,015 * 1,021) 
* 
2009 рік (1,029 * 1,015 * 1,014 * 1,014 (1,009 * 1,005) * 1,011 * 1,014 (0,999 * 0,998 * 1,008 * 1,009) * 1,011)
*
2010 рік (1,018 * 1,019 * 0,993 (1,009 * 0,997 * 0,994 * 0,996 * 0,998) * 1,012 * 1,029 * 1,016 (1,005 * 1,003 * 1,008) 
*
2011 рік (1,01 * 1,009 * 1,014 * 1,013 * 1,009 (1,008 * 1,004 * 0,987 * 0,996 * 1,001 * 1,001 * 1,002 * 1,002 * 1,002 * 1,003 * 0,997 * 0,997 * 0,998 * 0,997 * 1,001 * 0,999 * 1,002 * 1,002 * 0,999 * 1,001 * 0,999 * 0,993 * 1,004 * 1,002 * 1,005 * 1,002 * 1,006) 
*
березень 2014 року - грудень 2014 року (1,022 * 1,033 * 1,038 * 1,01 * 1,012 (1,004 * 1,008) * 1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,03) 
* 
2015 рік - березень 2016 року (1,031 * 1,053 * 1,108 * 1,14 * 1,022 * 0,986 (1,004 * 0,99 * 0,992) * 1,023 * 0,987 * 1,02 * 1,022 (1,007 * 1,009 * 0,996 * 1,01)) 
* 
квітень 2016 року (1,035) 
* 
травень 2016 року - березень 2018 року (1,245 (1,001 * 0,998 * 0,999 * 0,997 * 1,018 * 1,028 * 1,018 * 1,009 * 1,011 * 1,01 * 1,018 * 1,009 * 1,013 * 1,016 * 1,002 * 0,999 * 1,02 * 1,012 * 1,009 * 1,01 * 1,015 * 1,009)) 
* 
100 % = 253,30%.
Отже, величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року складала 253,30%.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018, помножений на величину приросту індексу споживчих цін, та ділиться на 100 (1762,00 грн * 253,30 % / 100 = 4463,15 грн).
Представник позивача у позовній заяві вказує, що розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року становив 8779,00 гривень, а у лютому 2018 року - 7948,11 гривень. Отже, розмір підвищення доходу (А) склав: 8779,00 - 7948,11 = 830,89 гривень. Відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 у такому разі сума індексації у місяці підвищення доходу визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу: 4463,15 - 830,89 = 3632,26 гривень.
Однак суд зазначає, що в матеріалах справі відсутні підтвердження саме такого розміру грошового забезпечення.
Представник позивача надала копію певного обліково-розрахункового документу, з якої неможливо встановити ні його назву, ні календарний рік, якого цей документ стосується, ні прізвища військовослужбовця.
Крім того, у графах за лютий та березень містяться зовсім інші показники (20358,55 грн та 11083,97 грн) порівняно з тими, що наведені у позовній заяві (7948,11 грн та 8779,00 грн).
Як зазначено у статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом із тим, суд зауважує, що ці положення закону не можуть нівелювати обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як це передбачено частиною 1 статті 77 КАС України.
Таким чином, суд не має підстав погодитися з розрахунком представника позивача.
Проте судом встановлено, що відповідачі у порушення абзаців 3-6 пункту 5 Порядку № 1078 для встановлення наявності підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу не встановили, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшли необґрунтованого висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення з 01.03.2018, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення позивачу повинна бути перерахована та виплачена з урахуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
З 01.03.2018 по 11.12.2018 позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ). Саме ця установа-роботодавець мала в зазначений час нараховувати та виплачувати позивачу фіксовану суму індексації-різниці. Факт того, що вона цього не робила, підтверджується матеріалами справи і сам по собі не є предметом спору.
Донецько-Луганське регіональне управління ліквідовано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 № 43. Відповідно до абзацу першого пункту 2 цієї постанови на Адміністрацію Держприкордонслужби покладено обов`язок забезпечити здійснення функцій і повноважень ліквідованих органів. Суд кваліфікує цей нормативний обов`язок як публічно-правове правонаступництво в широкому сенсі - у частині забезпечення прав колишніх службовців ліквідованих одиниць. Інше тлумачення цієї норми призвело б до того, що права позивача на отримання фіксованої суми індексації за час служби в ліквідованому органі взагалі не могли б бути реалізовані, що є неприйнятним з огляду на конституційні гарантії та принцип верховенства права.
Навіть якщо фінансове забезпечення Донецько-Луганського управління передано до ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до наказу № 105, це означає внутрішньовідомчий перерозподіл фінансових ресурсів у майбутньому, а не зміну зовнішнього суб`єкта відповідальності перед позивачем за минулі правовідносиини.
Факт невиплати НОМЕР_3 прикордонним загоном (в/ч НОМЕР_1 ) фіксованої суми індексації-різниці підтверджується відповіддю Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби від 09.03.2026, а також відповіддю безпосередньо відповідача від 19.01.2026, з яких однозначно вбачається, що "фіксована" сума індексації грошового забезпечння позивача у спірний період не нараховувалась та не виплачувалась. Разом із тим позивач підтверджує, що поточна індексація виплачувалась у деякі періоди - однак саме індексація-різниця, тобто фіксована сума, яка виникла в результаті застосування абзаців четвертого та шостого пункту 5 Порядку № 1078, не нараховувалась і не виплачувалась жодного місяця протягом усього спірного часу.
НОМЕР_3 прикордонний загін не подав відзиву на позовну заяву в установлений судом строк, хоча такий строк йому було надано відповідно до ухвали про відкриття провадження. Суд розцінює ненадання відзиву як відсутність заперечень проти позовних вимог, що у поєднанні з нормативно-правовим аналізом та документальними доказами у справі підтверджує обґрунтованість вимог позивача до цього відповідача.
Позивач проходив службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні з 20.12.2018 по 19.12.2024. У цей момент до нового місця проходження служби відповідно до пункту 10-2 Порядку № 1078 перейшло й зобов`язання продовжувати нараховувати та виплачувати позивачу фіксовану суму індексації-різниці, оскільки базовий місяць (березень 2018 року) залишився незмінним, а підстав для переведення відліку з нового місяця не виникало. Відповідач 1 - НОМЕР_3 прикордонний загін - як роботодавець позивача з 20.12.2018 зобов`язаний був встановити, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, та у разі позитивної відповіді - щомісяця нараховувати та виплачувати позивачу фіксовану суму індексації, однак цього не робив. Вказана бездіяльність є протиправною і суперечить абзацам четвертому та шостому пункту 5 Порядку № 1078, частині третій статті 9 Закону № 2011-XII та частині другій статті 19 Конституції України.
Щодо індексації грошового забезпечення у 2023 році суд зазначає, що відповідно до абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" № 2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Положення абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", яким зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", є чинними та не визнавались неконституційними, а отже, підлягають застосуванню.
Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема оплати праці (грошового забезпечення), тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати індексацію позивачу за цей період.
Таким чином, відсутнім є факт протиправних дій НОМЕР_3 прикордонного загону щодо непроведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023.
Щодо нарахування та виплати належних позивачу сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зважає на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошова компенсація).
Відповідно до пунктів 2 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, суд вважає, що нарахування та виплата недоплачених сум індексації позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати, слід зазначити таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи й організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у разі порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами, визначеними цим Законом, слід розуміти грошові доходи громадян, які вони отримують на території України та які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітну плату (грошове забезпечення) та інші.
Разом із тим стаття 4 Закону № 2050-ІІІ встановлює, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсійних виплат). Кошти, що підлягають нарахуванню як компенсація громадянину втрати частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер і виплачується у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата доходу (заборгованості).
Системний аналіз норм зазначеного Закону дає підстави для висновку, що право на таку компенсацію виникає незалежно від підстав нарахування відповідного доходу, зокрема й у випадку, коли відповідні суми підлягають виплаті на виконання судового рішення.
Разом із тим вирішальним для застосування механізму компенсації є встановлення факту порушення строків виплати доходу, а також наявності періоду затримки, за який така компенсація підлягає нарахуванню.
Остання правова позиція Верховного Суду у цій категорії спорів викладена у постановах від 10.04.2025 у справі № 420/29059/24, від 14.05.2025 у справі № 160/672/24, від 03.12.2025 у справі № 520/25464/23 та від 08.12.2025 у справі № 420/13975/24.
Верховний Суд у своїх рішеннях виходить із того, що компенсація втрати частини доходів є спеціальною державною гарантією, спрямованою на відновлення реальної вартості грошового доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, яка: нараховується на суму нарахованого, але невиплаченого доходу; має допоміжний характер від основного зобов`язання; відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ підлягає виплаті у місяці здійснення фактичної виплати заборгованості за відповідний період.
Факт нарахування, але невиплати грошового доходу свідчить про виникнення в особи матеріального права на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050-ІІІ. Однак саме виникнення такого права не означає його порушення. Відповідно до статті 2 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси, а не ті, порушення яких є лише можливим у майбутньому.
Так, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передують несвоєчасні нарахування та виплата доходу за певний період, адже нарахування такого виду компенсації здійснюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого особі доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Законодавець чітко визначив, що обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо виплати компенсації виникає не з моменту нарахування доходу, а з моменту фактичної виплати основної суми заборгованості. Саме тоді орган, який здійснює нарахування, набуває реальної можливості виконати або не виконати покладений на нього обов`язок щодо виплати компенсації. Відповідно, лише з цього моменту може виникнути порушення права позивача на компенсацію, яке підлягає судовому захисту.
Закон № 2050-ІІІ не передбачає можливості присудження компенсації наперед, оскільки вона є правовим наслідком уже допущеного порушення строків виплати доходу. До моменту фактичної виплати заборгованості відповідний обов`язок не виникає, а отже, відсутні підстави для судового захисту. У зв`язку з цим вимоги про стягнення компенсації до настання такого моменту є передчасними.
Таким чином, хоча право особи на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050-ІІІ є безспірним у зв`язку з доведеним фактом нарахування, проте у разі, якщо це право на момент звернення до суду не було порушено (невиплата нарахованої пенсії), воно не може бути предметом судового захисту. Суд не наділений повноваженнями зобов`язувати орган, який здійснює нарахування, виплачувати компенсацію до того, як відповідний юридичний обов`язок виникне, тобто до місяця фактичної виплати основної суми заборгованості.
Зазначену правову позицію до відома судів першої інстанції довів Сьомий апеляційний адміністративний суд листом від 03.04.2-26 № 02.5-02/21975/2026.
З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених обставин у їх сукупності, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 9, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ЄДРПОУ 14321914) задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 11.12.2018, виходячи із розрахунку різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 по 11.12.2018 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених раніше сум із одночасним нарахуванням та виплатою щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Визнати протиправними дії (бездіяльність) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 20.12.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 19.12.2024, виходячи із розрахунку різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 20.12.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 19.12.2024 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених раніше сум із одночасним нарахуванням та виплатою щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 22 червня 2026 р.

22.06.26