Справа № 643/8650/25
Провадження № 2/643/678/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026          м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Замікули Б.С.,
за участю секретаря судового засідання – Юшиної К.С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Соколенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Харківської міської ради
про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Соколенко М.О., звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якій просить: встановити факт, що ОСОБА_2 постійно проживала разом зі спадкодавицею - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на час її смерті; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба – ОСОБА_3 , яка на день смерті мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківською міською радою від 26.06.2009 р. № 5-09-300937, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_3 та мати позивача) належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .
Родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та
 ОСОБА_4 . Родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 .
Оскільки ОСОБА_2 мешкала разом зі ОСОБА_3 на момент її смерті, тобто на час відкриття спадщини, тому ОСОБА_2 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, так як вважалась такою, що прийняла спадщину.
Однак, ОСОБА_2 не встигла оформити право власності на успадковану 1/2 частку квартири, оскільки сама померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім цього квартира, у якій проживали мати і бабуся позивача, знаходиться у Салтівському районі м. Харкова, що у 2022 році зазнавав щоденних обстрілів, тому відвідування нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину могло становити загрозу життю. Враховуючи те, що отримання свідоцтва про право на спадщину не обмежене жодними строками, ОСОБА_2 з мотивів безпеки відкладала візит до нотаріуса, проте не встигла оформити право власності на успадковане майно через раптову смерть.
Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Відповідно до відповіді відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 13.12.2024 № 1727/02-14/П нотаріус повідомив наступне: «09 травня 2023 року Ви, ОСОБА_1 , подали заяву про прийняття спадщини після Вашої матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі чого Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №282П1/2023. Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи інші заяви про прийняття спадщини не надходили, фактичного прийняття спадщини у інших спадкоємців немає, тому Ви маєте право оформити на своє ім?я Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 по спадковій справі № 282П1/2023.
Щодо іншої 1/2 частки вказаної вище квартири, належної ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то вбачається, що спадщина після неї не прийнята жодним спадкоємцем у встановлений законом спосіб: в Спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкової справи після ОСОБА_3 (у відповідності до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини), а також відсутні спадкоємці, які проживали зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини та відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України могли б фактично прийняти спадщину».
Враховуючи вищевикладене, з метою встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 і, як наслідок, фактичного прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , а також визнання права власності на спадкове майно, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 справу передано для розгляду судді Замікулі Б.С.
Ухвалою суду від 06.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою суду від 21.07.2025 витребувано у державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії: спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання вказаної ухвали суду від Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №282П/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_2 .
Водночас нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось.
Ухвалою суду від 17.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито. Одночасно задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання свідків.
16.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи як докази нотаріально посвідчених заяв свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
12.03.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких Харківська міська рада заперечувала проти задоволення позову, оскільки позивач стверджує, що його мати ОСОБА_2 проживала спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_3 на момент смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 (тобто на час відкриття спадщини) за адресою: АДРЕСА_2 , а тому спадщину прийняла. При цьому, на підтвердження зазначених обставин позивач посилається виключно на наявність свідків. А отже, позивач у цій справі жодним чином не довів тих обставин, на які посилається (проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини).
Щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування, представник відповідача зазначив, що така вимога є передчасною.
Представник відповідача зазначив, що оформлення спадкових прав з видачою свідоцтва про право на спадщину здійснюють нотаріуси. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (ч. 1 ст. 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). 
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. 
Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена, це може бути підставою для відмови у позові. Не допускається перейняття судом функцій, притаманних нотаріату на підставі закону. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не може розцінюватись як порушення прав позивача. 
Як наполягає представник відповідача, в даному випадку не вбачається даних, що позивач намагався вжити всіх необхідних заходів для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість усунення відповідних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З урахуванням викладеного, представник Харківської міської ради наполягав, спосіб захисту прав у вигляді вимоги про визнання права власності є передчасним, необґрунтованим та таким, що не відповідає наявним обставинам, змісту і характеру правовідносин та завданням цивільного судочинства в цілому.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.
Представник Харківської міської ради у судове засідання не прибув, про дату та час повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Як визначено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Втім суд вважає, що заперечення відповідача проти позову, викладені у письмових поясненнях по суті є відзивом, а відтак, відсутні підстави для ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківською міською радою від 26.06.2009 № 5-09-300937, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.11.2022, виданого Відділом ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
В подальшому, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла мати позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.11.2022, виданого Відділом ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (як матері та дочки) підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 16.02.1973 та копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 11.09.1993.
Родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (як сина та матері) підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 .
Після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та мав намір успадкувати право власності на всю квартиру.
Проте, як вбачається із відповіді відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 13.12.2024 № 1727/02-14/П позивачу було частково відмовлено в оформленні права власності на квартиру та зазначено про таке:
«09 травня 2023 року Ви, ОСОБА_1 , подали заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_8 матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі чого Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №282П1/2023. Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи інші заяви про прийняття спадщини не надходили, фактичного прийняття спадщини у інших спадкоємців немає, тому Ви маєте право оформити на своє ім?я Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 по спадковій справі № 282П1/2023.
Щодо іншої 1/2 частки вказаної вище квартири, належної ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то вбачається, що спадщина після неї не прийнята жодним спадкоємцем у встановлений законом спосіб: в Спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкової справи після ОСОБА_3 (у відповідності до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини), а також відсутні спадкоємці, які проживали зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини та відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України могли б фактично прийняти спадщину».
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив суду, що живе в квартирі АДРЕСА_3 вже понад 20 років. У 65 квартирі проживали ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_2 разом з онуком ОСОБА_1 . Цю сім`ю він знає давно ще з часів, коли ОСОБА_6 переїхав до будинку. У свою чергу ОСОБА_9 переїхав від них десь у 2014 році, і з цього часу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали у квартирі разом. У матері з донькою були гарні відносини як між собою, так із онуком та сусідами. Перед смертю ОСОБА_10 хворіла, в неї стався інсульт, після якого донька доглядала за своєю мамою, купувала ліки, готувала їжу. На початку війни у 2022 Тамара померла, ОСОБА_11 її поховала, взявши на себе всі відповідні витрати та зненацька померла в листопаді того ж року.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що вона з 1986 року проживає в квартирі АДРЕСА_4 , знає багато кого з мешканців будинку. Особисто знала ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які десь з 1986 року проживали разом в квартирі АДРЕСА_5 її будинку. До 2014 року з ними проживав ще син ОСОБА_14 . Із ними у ОСОБА_7 були приятельські сусідські відносини, вона неодноразово бувала у них вдома, часто спілкувалися. ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . До останнього за нею доглядала донька ОСОБА_11 , періодично приїжджав онук. Після смерті матері ОСОБА_11 організовувала поховання матері та продовжувала проживати в цій квартирі, так як все життя жила тут, і десь через півроку, восени, також передчасно померла від онкологічного захворювання. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.
Положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Як визначено ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення такого факту необхідно з метою встановлення права на спадщину та визнання права власності на успадкований нерухомий об`єкт.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Такий правовий висновок щодо застосування судами положень ст. 315 ЦПК України під час розгляду справи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем у позовному провадженні викладений у постанові Верховного Суду від 29.11.2024 в справі № 691/517/23 (провадження № 61-9240св24).
Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, справа розглядається в позовному провадженні.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України, п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З аналізу вказаної норми слідує, що прийняття спадщини на підставі цієї норми вимагає наявність саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17, від 18.11.2020 у справі № 523/19010/15-ц, від 02.04.2021 у справі № 191/1808/19, від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19, від 21.09.2021 у справі №352/313/18.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 у справі
№ 484/747/17, від 07.06.2022 у справі № 175/4514/20, від 09.10.2024 у справі № 644/4646/23, від 05.03.2025 у справі № 643/12963/23.
Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2, 4 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю — ОСОБА_3 , у тому числі на момент відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження у показаннях свідків, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, відповідають хронології подій.
Суд відхиляє заперечення відповідача щодо недостатності свідчень свідків як доказової бази, оскільки у цій справі доказова база не вичерпується лише показаннями свідків. Зокрема, наявність свідоцтва про право власності на квартиру від 26.06.2009 № 5-09-300937 підтверджує, що мати та баба позивача були співвласниками одного житлового приміщення — тобто мали юридично оформлений спільний майновий зв`язок із цією квартирою. Свідчення сусідів суд сприймає як правдиві та достовірні.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 04.11.2024 у справі № 532/1550/23, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, навіть без подання заяви нотаріусу; при цьому реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця не є обов`язковою умовою для визнання факту постійного проживання — він може підтверджуватися іншими належними та допустимими доказами. Встановлені судом обставини повністю відповідають цьому критерію.
Відповідно до вимоги ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавицею - ОСОБА_3 на момент смерті останньої.
Щодо вимоги позовної заяви про визнання права власності суд дійшов таких висновків.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, є вимога про визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 204/8935/22 (провадження № 61-7194св24), від 25.09.2024 в справі № 707/2877/22 (провадження № 61-2621св24), від 03.01.2025 у справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24) та інших.
При цьому, як було встановлено судом, відмова у вчиненні нотаріальної дії - відмова в оформленні спадщини була пов`язана саме з відсутністю підтвердження прийняття спадщини жодним спадкоємцем у встановлений законом спосіб, зокрема, недоведеності факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останньої, з огляду на відмінні адреси реєстрації місця проживання.
Втім право позивача на спадкування за законом іншими особами не оспорюється, правовстановлюючі документи на квартиру не є втраченими.
За таких обставин суд зазначає, що встановлений у цьому рішенні факт постійного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 на момент смерті останньої є достатньою підставою для того, щоб нотаріус міг оформити перехід 1/2 частки квартири після ОСОБА_3 у складі спадщини, яку ОСОБА_2 прийняла на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Своєю чергою, ця 1/2 частка входить до складу спадщини ОСОБА_2 і підлягає успадкуванню позивачем ОСОБА_1 , який своєчасно заявив про прийняття спадщини після матері (спадкова справа № 282П/2023). Нотаріус підтвердив, що після отримання відповідних документів зможе видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, в тому числі на вказану 1/2 частку. 
Отже, після набрання цим рішенням суду законної сили перешкода для нотаріального оформлення усувається, і позивач не позбавлений можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Застосування цього способу захисту можливе лише за наявності спору про право — тобто коли суб`єктивне цивільне право виникло і при цьому порушується, оспорюється або не визнається іншою особою. У цій справі право позивача на спадкування за законом відповідачем не оспорюється і не заперечується по суті — Харківська міська рада лише вказує на передчасність вимоги та відсутність перешкод для нотаріального оформлення. За відсутності спору про право як такого підстав для задоволення вимоги про визнання права власності в судовому порядку немає. Визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що застосовується лише тоді, коли існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, яких у цьому випадку не існує після набрання рішенням законної сили.
З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує позицію позивача, який не просив їх стягнути з відповідача. Тому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. Водночас, це не позбавляє права позивача стягнути понесені ним судові витрати в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності, - задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала разом зі спадкодавицею - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на час її смерті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 );
Відповідач: Харківська міська рада (код ЄДРПОУ 04059243, м. Харків, м-н Конституції, 7).

Суддя         Борис ЗАМІКУЛА