Справа № 950/466/25
2/950/43/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

27 квітня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
з участю секретаря - Гладкової С.В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
встановив:
Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30 червня 2020 року в розмірі 10 118 грн 19 коп., а також судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.
З позовної заяви вбачається, що 30 червня 2020 року відповідач встановив мобільний додаток monobank, пройшов процедуру дистанційної ідентифікації та підписав анкету-заяву клієнта до договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового власноручного підпису. Позивач зазначив, що анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів monobank, Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту та тарифами складають договір про надання банківських послуг. Позивач вказав, що на підставі укладеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн, який відповідач використав, проте належним чином не повернув. Станом на 03 жовтня 2024 року заборгованість становить 10 118 грн 19 коп., з яких 10 118 грн 19 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, заборгованість за пенею - 0 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн. 
Позивач також зазначив, що особливістю банківського продукту monobank є дистанційне банківське обслуговування без відділень, а підписання анкети-заяви та подальше користування банківськими послугами здійснювалися із застосуванням мобільного додатку, електронного підпису та дистанційних каналів взаємодії. У позовній заяві позивач послався на те, що відповідач підтвердив отримання примірника договору в мобільному додатку, ознайомлення з його умовами, згоду з ними та зобов`язання виконувати договір. 
Одночасно з позовом позивач подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Ухвалою суду від 13 червня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
22 вересня 2025 року представником відповідача Шудренко Т.О. подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. У відзиві відповідач фактично не заперечив сам факт підписання анкети-заяви 30 червня 2020 року, однак зазначив, що умови і правила надання банківських послуг, тарифи, таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту не підписані відповідачем відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», тому не можуть вважатися складовою кредитного договору. Також відповідач вказав, що додані банком умови та правила начебто набули чинності після укладення договору, а саме з 27 листопада 2021 року, тоді як договір укладено 30 червня 2020 року. Відповідач послався на положення статей 1048, 1056-1 ЦК України та зазначив, що між сторонами нібито не було погоджено розмір процентів і порядок їх сплати у визначеній законом формі. Окремо відповідач послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. 
23 вересня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій банк не погодився з доводами відповідача. Позивач зазначив, що договір про надання банківських послуг є змішаним договором у розумінні статті 628 ЦК України та містить елементи договору банківського рахунка, договору про споживчий кредит, а також інших договорів залежно від обраних клієнтом продуктів. Позивач наголосив, що на момент укладення договору чинною була редакція Умов від 29 червня 2020 року, затверджена рішенням правління АТ «Універсал Банк», і саме цю редакцію було додано до відповіді на відзив. Позивач також зазначив, що анкета-заява містить пряме посилання на Умови, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які розміщені на офіційному ресурсі банку, а відповідач підписанням анкети-заяви підтвердив отримання договору в мобільному додатку, ознайомлення з ним та згоду виконувати його умови. 
У відповіді на відзив позивач також зазначив, що відповідно до деталізованої виписки загальна сума витрат за рахунком відповідача становила 19 793 грн 19 коп., загальна сума зарахувань - 9 675 грн, а різниця між цими сумами становить 10 118 грн 19 коп., тобто суму заявленої заборгованості. Позивач вказав, що поповнення рахунку відповідачем підтверджують усвідомлення ним факту користування кредитними коштами та наявності грошового зобов`язання перед банком. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, свобода в наданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, а жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. 
Судом встановлено, що 30 червня 2020 року ОСОБА_1 пройшов процедуру приєднання до банківського продукту monobank та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Надана до матеріалів справи анкета-заява містить персональні дані відповідача, зокрема ПІБ, РНОКПП НОМЕР_1 , дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону, паспортні дані, адресу реєстрації, а також номер рахунку НОМЕР_2 . У матеріалах справи наявні відомості про накладення підпису клієнтом та кваліфікованого електронного підпису представником банку 30 червня 2020 року. 
Форма підтвердження електронного документа свідчить про наявність двох підписів, зокрема електронного підпису представника банку та електронного підпису клієнта ОСОБА_1 . У документі зазначено, що результат перевірки електронного підпису є успішним, цілісність даних підтверджено, ключ діє, а час формування електронного підпису клієнта зафіксовано 30 червня 2020 року. 
Оцінюючи вказані докази, суд приходить до висновку, що анкета-заява та форма підтвердження електронного документа є належними, допустимими та достовірними доказами укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у електронній формі. Вказані докази містять дані, які дозволяють ідентифікувати відповідача як особу, що приєдналася до договору, підтверджують дату укладення договору та факт використання електронного підпису.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. Частина перша статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а зміст правочину може бути зафіксовано шляхом посилання в одному документі на інші документи. Частина друга цієї статті передбачає, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний стороною, а частина третя допускає використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, встановлених законом, або за домовленістю сторін. 
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття. Частини четверта - шоста статті 11 цього Закону передбачають, що оферта може бути розміщена у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах, може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення до нього, а акцепт може бути наданий шляхом заповнення електронної форми або вчинення дій, які вважаються прийняттям пропозиції. Закон прямо встановлює, що включення до електронного договору умов, які містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до такого документа, якщо сторони мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
Частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлює, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями і підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 цього Закону передбачає, що моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін. 
Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» у редакції, що набрала чинності з 29 червня 2020 року, передбачають, що банк та клієнт погодили можливість вчинення правочинів із використанням удосконаленого електронного підпису в мобільному додатку; удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом; генерація ключової пари здійснюється за допомогою смартфону клієнта після його ідентифікації; відкритий ключ розміщується в анкеті-заяві; перевірка електронного підпису та аутентифікація клієнта здійснюються програмно-технічними засобами банку. 
Судом встановлено, що відповідач у відзиві сам зазначив, що 30 червня 2020 року сторони підписали анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також визнав, що анкета-заява містить положення про генерацію ключової пари, використання удосконаленого електронного підпису та здійснення листування через мобільний додаток або інші дистанційні канали. Водночас відповідач заперечив правове значення Умов, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту з мотивів відсутності окремого підпису на кожному з цих документів. 
Суд відхиляє зазначений аргумент відповідача, оскільки він не відповідає правовому регулюванню електронного договору та письмової форми правочину. Зміст правочину може бути зафіксований у кількох документах, у тому числі електронних, а один документ може містити посилання на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Закон України «Про електронну комерцію» прямо допускає включення до електронного договору умов, розміщених в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до такого документа, якщо особі надано безперешкодний доступ до нього. У цій справі анкета-заява містила посилання на відповідні умови, тарифи, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення вартості кредиту, а відповідач підписанням анкети-заяви підтвердив отримання договору в мобільному додатку та ознайомлення з його умовами. 
Суд також бере до уваги, що до відповіді на відзив позивачем надано Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» у редакції, що набрала чинності з 29 червня 2020 року, тобто до дати підписання анкети-заяви відповідачем 30 червня 2020 року. Вказаний документ містить відмітку про затвердження чинної редакції протоколом правління № 23 від 24 червня 2020 року та набрання чинності з 29 червня 2020 року. 
Довід відповідача про те, що позивач надав Умови у редакції, яка набрала чинності після укладення договору, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки у матеріалах справи наявна саме редакція Умов станом на дату укладення договору. Відповідач не надав доказів того, що 30 червня 2020 року інша редакція Умов була доведена до нього або що надана позивачем редакція від 29 червня 2020 року не існувала чи не була доступною на момент укладення договору. Тому суд приходить до висновку, що зазначене заперечення відповідача є припущенням та не спростовує доказів позивача.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює, що кредитний договір укладається у письмовій формі, а договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються у договорі. 
Суд приходить до висновку, що письмова форма кредитного договору у цій справі дотримана, оскільки договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису та з фіксацією змісту договору в анкеті-заяві, Умовах, Тарифах, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту, на які анкета-заява прямо посилається. Такий спосіб укладення договору відповідає статтям 205, 207, 638, 639 ЦК України та статтям 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
З Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» вбачається, що кредит надається у формі поновлюваного кредитного ліміту/кредитної лінії, який може бути використаний для отримання готівкових коштів або здійснення безготівкових розрахунків. Банк надає кредит для оплати видаткових операцій, здійснених клієнтом із використанням платіжної картки або її реквізитів, а також для оплати комісій і платежів, передбачених договором. На суму наданого кредиту банк нараховує відсотки за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені кошти за ставками, зазначеними в тарифах. 
Тарифи та паспорт споживчого кредиту, на які посилається позивач, містять відомості про тип кредиту - поновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом, пільгову процентну ставку 0,00001 % річних, базову процентну ставку 3,1 % на місяць, мінімальний обов`язковий платіж у розмірі 4 % від заборгованості, а також інші умови користування кредитними коштами. 
Судом встановлено, що 30 червня 2020 року за рахунком відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн. Деталізована виписка по картці за період з 30 червня 2020 року по 03 жовтня 2024 року підтверджує, що кредитний ліміт станом на 03 жовтня 2024 року становив 10 000 грн, заборгованість - 10 118 грн 19 коп., сума витрат за період - 19 793 грн 19 коп., сума зарахувань - 9 675 грн. 
Надана деталізована виписка є первинним банківським документом аналітичного обліку руху коштів за рахунком клієнта. Вона містить відомості про дату і час операцій, деталі операцій, суми списань, суми зарахувань, залишок після операції та інші реквізити, які дозволяють встановити рух коштів. Суд оцінює цей доказ як належний та допустимий, оскільки саме виписка по рахунку підтверджує фактичне користування відповідачем кредитним лімітом та неповернення відповідної суми.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, узгоджується з деталізованою випискою. Арифметично заявлена до стягнення сума визначається як різниця між загальною сумою витрат за рахунком відповідача 19 793 грн 19 коп. та загальною сумою зарахувань 9 675 грн, що становить 10 118 грн 19 коп. Відповідач не подав контррозрахунку, не надав доказів повного погашення заборгованості, не спростував конкретних операцій у виписці, не заявив про втрату платіжного інструменту або несанкціоноване користування рахунком, не подав доказів звернення до банку чи правоохоронних органів із заявами про неправомірні операції.
Суд враховує, що у матеріалах справи наявні окремі відмінності у маскованому номері платіжної картки, на яку посилаються сторони: у відзиві згадується картка НОМЕР_3 , тоді як у деталізованій виписці зазначено картку НОМЕР_4 . Разом з тим ця розбіжність не спростовує факту існування зобов`язання, оскільки рахунок, ПІБ клієнта, РНОКПП, паспортні дані, адреса реєстрації, дата народження та номер рахунку у наданих банком документах узгоджуються між собою. Відповідач не довів, що виписка стосується іншої особи або іншого зобов`язання.
Довід відповідача про відсутність погодження процентів і неможливість їх нарахування суд відхиляє з таких підстав. По-перше, судом встановлено, що Умови, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту були інкорпоровані до договору шляхом прямого посилання в анкеті-заяві, а отже, стали складовими договору. По-друге, заявлена до стягнення сума не містить окремо заявлених пені, штрафів або заборгованості за порушення грошового зобов`язання; позивач просить стягнути загальний залишок заборгованості за наданим кредитом. По-третє, деталізована виписка підтверджує реальне користування кредитними коштами, а не лише формальне існування договору. По-четверте, відповідач не надав альтернативного розрахунку, який би підтверджував інший розмір фактичного залишку боргу або повне погашення використаних кредитних коштів.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати виконання обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Судом встановлено, що позивач виконав свій обов`язок за договором шляхом відкриття рахунку, надання відповідачу можливості користування платіжною карткою та встановлення кредитного ліміту. Відповідач, своєю чергою, скористався кредитними коштами, однак не забезпечив повного повернення заборгованості. Тому у позивача виникло право вимагати стягнення неповернутої суми заборгованості.
Щодо посилань відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 суд зазначає таке.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних обставин справи, у якій банк обґрунтовував вимоги витягами з тарифів та умов, які не були підписані позичальником, не визнавалися ним, а банк не довів, що саме ці умови були доведені до відома споживача на момент укладення договору. Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності захисту пересічного споживача банківських послуг, який не завжди може ефективно оцінити великий за обсягом документ із загальними умовами кредитування, особливо якщо банк міг змінювати такі умови після укладення договору. 
Водночас правовідносини у цій справі істотно відрізняються від правовідносин, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. У цій справі договір укладено не шляхом підписання паперової анкети-заяви у 2011 році, а у 2020 році із застосуванням мобільного додатку, електронної ідентифікації, електронного підпису, інформаційно-комунікаційної системи банку та положень Закону України «Про електронну комерцію». Позивач надав не лише анкету-заяву, а й форму підтвердження електронного документа, відомості про перевірку електронного підпису, редакцію Умов від 29 червня 2020 року, деталізовану виписку руху коштів, розрахунок заборгованості, відомості про кредитний ліміт та інші документи. Тому правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 не може бути механічно застосований до цієї справи без урахування іншого способу укладення договору, іншого часу виникнення правовідносин, іншої доказової бази та спеціального законодавства про електронну комерцію.
Суд також враховує підхід Великої Палати Верховного Суду щодо стандарту доказування у цивільному процесі, відповідно до якого обставина вважається доведеною, якщо з урахуванням поданих доказів висновок про її існування є більш вірогідним, ніж протилежний. У цій справі сукупність доказів позивача - анкета-заява, форма підтвердження електронного документа, Умови у редакції станом на дату укладення договору, деталізована виписка, розрахунок заборгованості та відомості про кредитний ліміт - є більш переконливою, ніж заперечення відповідача, які зводяться переважно до правової оцінки та не підкріплені контррозрахунком чи доказами погашення боргу. 
Суд окремо оцінює надані позивачем зображення екранів мобільного додатку та таблицю порівняння цієї справи з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. Такі матеріали не є самостійними доказами факту виникнення боргу відповідача, однак мають допоміжне значення для розуміння механізму дистанційного укладення договору, інформування клієнта через мобільний додаток та відмінності спірних правовідносин від правовідносин, що були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. Вирішальне значення для суду мають не ці зображення і таблиця, а первинні документи та електронні підтвердження, що стосуються саме відповідача.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач довів факт укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг від 30 червня 2020 року, факт встановлення кредитного ліміту, факт користування відповідачем кредитними коштами та факт наявності непогашеної заборгованості станом на 03 жовтня 2024 року в розмірі 10 118 грн 19 коп.
Відповідач не довів обставин, які б свідчили про припинення зобов`язання належним виконанням, недійсність договору, відсутність користування кредитними коштами, неправильність розрахунку заборгованості або неналежність електронного підпису. Саме по собі заперечення проти позову без подання належних і допустимих доказів на спростування фактичних даних, наданих позивачем, не є достатньою підставою для відмови у позові.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
З наданого платіжного доручення вбачається, що АТ «Універсал Банк» сплатило судовий збір за подання позову до Лебединського районного суду Сумської області в розмірі 2 422 грн 40 коп. 
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, статтями 11, 15, 16, 202, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30 червня 2020 року станом на 03 жовтня 2024 року в розмірі 10118 грн 19 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя       Роман БАКЛАНОВ