ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1596/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В. за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.
та представників:
від позивача: Овчарук О.О.
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720)
до відповідача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Цісик Квітки, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184)
про стягнення заборгованості за договором №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 у загальному розмірі 31 504 674,22 грн

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов пункту 5.1 укладеного між сторонами договору постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 не виконано зобов`язання зі сплати за поставлений за договором природний газ у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно. 
У зв`язку з цим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за договором природний газ у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно складає 16 543 051,48 грн.
Позивач зазначає, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, розмір яких складає 12 478 747,35 грн, а також 3% річних, розмір яких складає 2 482 875,39 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому відповідач просить: - залучити до розгляду справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України (ідентифікаційний код 00031101, 01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2), Міністерство фінансів України код (ідентифікаційний код 00013480, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, (ідентифікаційний код 37472062, 01135, м. Київ, проспект Берестейський (раніше — Перемоги), буд. 14)), Дніпропетровську обласну військову адміністрацію (ідентифікаційний код 19130896, адреса: 49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 1); - відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних у межах сум, зазначених у протоколах. 
В подальшому представником відповідача через систему “Електронний суд” було подано заяву (вх. суду №30862/26 від 22.06.2026) про визнання позову, у якій представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем, та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання у справі №904/1596/26, яке призначено на 23.06.2026 о 12:20 год. за відсутності представника відповідача. 
Також представником відповідача через систему “Електронний суд” подано заяву (вх. суду №31137/26 від 23.06.2026) про визнання позову, до якої представником відповідача додано копію ордеру на надання правничої допомоги. У вказаній заяві представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем, та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання у справі №904/1596/26 за відсутності представника відповідача. 

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
25.03.2026 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за договором №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 у загальному розмірі 31 504 674, 22 грн, відповідно до якої позивач просить суд:
- стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" кошти в розмірі 31 504 674,22 грн, в тому числі: основний борг – 16 543 051,48 грн; 3% річних – 2 482 875,39 грн; інфляційні втрати – 12 478 747,35 грн;
- стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму судових витрат в розмірі 378 056,09 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 справу №904/1596/26 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
30.03.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
01.04.2026 ухвалою господарського суду виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі №904/1596/26, зазначивши вірну дату та час судового засідання - 23.04.2026 об 11:45 год.
13.04.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №17633/26 від 13.04.2026) на позовну заяву.
Окрім цього у відзиві на позовну заяву було викладено клопотання про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровську обласну військову адміністрацію.
14.04.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь (вх. суду №17958/26 від 14.04.2026) на відзив на позовну заяву.
15.04.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №18379/26 від 15.04.2026).
22.04.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №19608/26 від 22.04.2026) про долучення доказів.
22.04.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли пояснення (вх. суду №19609/26 від 22.04.2026) на позовну заяву про стягнення грошових коштів.
23.04.2026 у підготовче засідання з`явились повноважні представники сторін в режимі відеоконференцзв`язку.
У вказаному підготовчому судовому засіданні суд прийшов до висновку про необхідність оголосити перерву в судовому засіданні для вирішення питання про залучення третіх осіб
Представники сторін не заперечували проти оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні.
Суд узгодив із представниками дату та час наступного судового засідання, а саме: 07.05.2026 об 11:40 год.
23.04.2026 ухвалою господарського суду оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні у справі. Повідомлено сторін, що продовження підготовчого судового засідання відбудеться 07.05.2026 об 11:40 год. Запропоновано Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровській обласній військовій адміністрації подати до суду до 03.05.2026 включно пояснення щодо клопотання представника Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про залучення у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінета Міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровську обласну військову адміністрацію.
04.05.2026 до господарського суду від представника Кабінету Міністрів України надійшла заява (вх. суду №21532/26 від 04.05.2026) про продовження строку на подання пояснень.
06.05.2026 до господарського суду від представника Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №22086/26 від 06.05.2026) на клопотання про залучення Мінрозвитку у якості третьої особи.
06.05.2026 до господарського суду від представника Кабінету Міністрів України надійшли пояснення (вх. суду №22115/26 від 06.05.2026).
06.05.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли пояснення (вх. суду №22124/26 від 06.05.2026).
07.05.2026 у підготовче засідання з`явились повноважні представники сторін в режимі відеоконференцзв`язку.
У вказаному підготовчому судовому засіданні суд прийшов до висновку про необхідність оголосити перерву в судовому засіданні для вирішення питання про залучення третіх осіб, оскільки станом на дату судового засідання від Міністерства фінансів України та Дніпропетровської обласної військової адміністрації не надійшли пояснення щодо клопотання представника Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про залучення у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровську обласну військову адміністрацію.
Представники сторін не заперечували проти оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні.
Суд узгодив із представниками дату та час наступного судового засідання, а саме: 26.05.2026 об 11:40 год.
07.05.2026 ухвалою господарського суду оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні у справі. Повідомлено сторін, що продовження підготовчого судового засідання відбудеться 26.05.2026 об 11:40 год.
08.05.2026 до господарського суду від представника Міністерства фінансів України надійшли заперечення (вх. суду №22404/26 від 08.05.2026) на клопотання про залучення Міністерства фінансів України у якості третьої особи.
11.05.2026 до господарського суду засобами поштового зв`язку від представника Міністерства фінансів України надійшли заперечення (вх. суду №22840/26 від 11.05.2026) на клопотання про залучення Міністерства фінансів України у якості третьої особи.
14.05.2026 до господарського суду засобами поштового зв`язку від представника Дніпропетровської обласної військової адміністрації надійшли заперечення (вх. суду №23610/26 від 14.05.2026) на клопотання про залучення Дніпропетровської обласної військової адміністрації у якості третьої особи.
25.05.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №25481/26 від 25.05.2026) щодо оголошення перерви у судовому засіданні, відповідно до якої представник відповідача просить суд оголосити перерву у справі №904/1596/26, призначеної до розгляду на 11:40 год. 26.05.2026, до вирішення питання у справі про банкрутство №904/2481/26.
26.05.2026 у підготовче засідання з`явились повноважні представники сторін в режимі відеоконференцзв`язку.
У вказаному підготовчому судовому засіданні суд протокольно вирішив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача, яке було викладено у відзиві на позовну заяву (вх. суду №17633/26 від 13.04.2026) про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровську обласну військову адміністрацію.
26.05.2026 ухвалою господарського суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, яке було викладено у відзиві на позовну заяву (вх. суду №17633/26 від 13.04.2026), про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та Дніпропетровську обласну військову адміністрацію, постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 29.06.2026 включно та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні у справі. Повідомлено сторін, що продовження підготовчого судового засідання відбудеться 23.06.2026 о 12:20 год. у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судового засідання (кабінеті) № 3-409 за адресою: 49505, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1.
22.06.2026 до господарського суду від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшла заява (вх. суду №30862/26 від 22.06.2026) про визнання позову, у якій представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання у справі №904/1596/26, яке призначено на 23.06.2026 о 12:20 год. за відсутності представника відповідача. 
У підготовче судове засідання 23.06.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні 23.06.2026 судом протокольно оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 24.06.2026 о 14:30 год. 
23.06.2026 від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшла заява (вх. суду №31137/26 від 23.06.2026) про визнання позову, до якої представником відповідача додано копію ордеру на надання правничої допомоги. У вказаній заяві представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем, та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання за відсутності представника відповідача. 
У підготовче судове засідання 24.06.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
У підготовчому судовому засіданні 24.06.2026 за результатами розгляду справи проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
З приводу ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні
Частиною 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши заяви представника відповідача про визнання позову господарський суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому суд відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і ухвалити судове рішення у підготовчому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 в частині оплати за поставлений природний газ у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 16 543 051,48 грн.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 та його умови;
(2) Факт належного виконання позивачем умов договору; 
(3) Факт порушення відповідачем умов договору, що стало підставою утворення заборгованості.
(4) Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

1. Укладення між сторонами договору постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 та його умови.
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем - Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та відповідачем - Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа", як споживачем, укладено договір постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 (надалі - договір, а.с. 14-21, т.1).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/ організаціями (пункт 1.2 договору). 
Пунктом 1.3 договору визначено, що за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України. 
Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020 - квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1 792,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцям: жовтень 2020 - 101,0; листопад 2020 - 276,0; грудень 2020 - 400,0; січень 2021 - 400,0; лютий 2021 - 301,0; березень 2021 - 274,0; квітень 2021 - 40,0; Всього - 1 792,0 тис. куб. метрів.
Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 власного видобутку (видобутий на території України) та/або імпортований газ, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Пунктом 3.8 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений постачальником до свого реєстру, з урахуванням положень пункту 3.3. даного договору.
В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період (розміщується на офіційному веб-сайті постачальника), також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).
Відповідно до пункту 3.9. договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:
копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем (підпункт 3.9.1 договору);
інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до реєстру споживачів постачальника (відповідно до пункту 3.8 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді (підпункт 3.9.2 договору);
підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням пункту 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість (підпункт 3.9.3 договору).
Відповідно до пункту 3.10 договору постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.
Пунктом 3.11 договору визначено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.
Відповідно до пункту 4.1 договору ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу , відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положення (із змінами та доповненнями) та інших нормативних-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" (далі – Прейскурант); прейскурант розміщується на офіційному вебсайті постачальника; до ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності); у разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Згідно з пунктом 4.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту. У разі непідписання/несвоєчасного підписання сторонами відповідної додаткової угоди, сторони при оформленні актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни (пункти 3.9-3.10 цього договору) користуються прейскурантом.
Відповідно до пункту 4.3. договору ціни на природний газ, зазначені в прейскуранті, є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.
Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (пункт 4.4 договору).
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1 договору).
Пунктом 5.3 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) споживач перераховує кошти за природний газ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, за реквізитами відповідно до розділу 12 договору;
2) постачальник зараховує кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості;
3) кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як оплата за поточний розрахунковий період виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором;
4) кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором та здійснення повних розрахунків за поточний розрахунковий період;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника, за реквізитами відповідно до розділу 12 договору.
Відповідно до пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Відповідно до пункту 10.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору:
1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.4 та 10.5 цього договору;
2) будь-які документи (акти, розрахунки, протоколи тощо) щодо нарахованих (оформлених) та непрофінансованих пільг і житлових субсидій населенню та/або інших бюджетних платежів, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:
не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;
можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору). 
Також сторонами укладено додаткові угоди до договору (а.с. 18-21, т.1): №1 від 26.10.2020, №2 від 23.11.2020, №3 від 22.12.2020, №4 від 29.01.2021, №5 від 26.02.2021, №6 від 26.03.2021, №7 від 28.04.2021, якими внесено відповідні зміни до договору, а саме:
- додатковою угодою №1 від 26.10.2020 до договору сторони вирішили доповнити з 01 жовтня 2020 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року (включно) за цим договором складає 5 374,100 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 6 448,920 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 5 498,26 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 6 597,91 грн.”;
- додатковою угодою №2 від 23.11.2020 до договору сторони вирішили доповнити з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) за цим договором складає 5 375,370 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 6 450,444 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 5 499,53 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 6 599,44 грн.”;
- додатковою угодою №3 від 22.12.2020 до договору сторони вирішили доповнити з 01 грудня 2020 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) за цим договором складає 6 103,100 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 323,720 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 227,26 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 472,71 грн."; 
- додатковою угодою №4 від 29.01.2021 до договору сторони вирішили доповнити з 01 січня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року (включно) за цим договором складає 7 331,45 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 8 797,74 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 7 455,61 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 8 946,73 грн."; 
- додатковою угодою №5 від 26.02.2021 до договору сторони вирішили доповнити з 01 лютого 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року (включно) за цим договором складає 6 841,15 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 8 209,38 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 965,31 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 8 358,37 грн."; 
- додатковою угодою №6 від 26.03.2021 до договору сторони вирішили, зокрема, доповнити з 01 березня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 березня 2021 року за цим договором складає 6 279,77 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 535,724 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 березня 2021 року природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 403,93 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 684,72 грн. "
- додатковою угодою №7 від 28.04.2021 до договору сторони вирішили, зокрема, доповнити з 01 квітня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 квітня 2021 року за цим договором складає 6 522,860 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 827,432 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 647,02 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 976,42 грн.".
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. 
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, договір був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

2.  Щодо належного виконання позивачем умов договору. 
Позивач зазначає, що на виконання умов договору у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 16 543 051,48 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, які містять підписи обох сторін, скріплені печатками сторін (а.с. 22-25, т.1), а саме:
- від 31.10.2020 на загальну суму 599 525,28 грн;
- від 30.11.2020 на загальну суму 1 885 787,12 грн;
- від 31.12.2020 на загальну суму 3 210 231,49 грн;
- від 31.01.2021 на загальну суму 4 117 858,21 грн;
- від 28.02.2021 на загальну суму 3 700 758,72 грн;
- від 31.03.2021 на загальну суму 2 584 529,99 грн;
- від 30.04.2021 на загальну суму 444 360,67 грн. 
Вказані акти підписані відповідачем без зауважень та заперечень. 

3. Щодо порушення відповідачем умов договору, що стало підставою утворення заборгованості.
Сторонами у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно без заперечень та зауважень підписано акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 16 543 051,48 грн, а саме: від 31.10.2020 на загальну суму 599 525,28 грн, від 30.11.2020 на загальну суму 1 885 787,12 грн, від 31.12.2020 на загальну суму 3 210 231,49 грн, від 31.01.2021 на загальну суму 4 117 858,21 грн, від 28.02.2021 на загальну суму 3 700 758,72 грн, від 31.03.2021 на загальну суму 2 584 529,99 грн, від 30.04.2021 на загальну суму 444 360,67 грн. 
З урахуванням пункту 5.1 договору строк оплати за поставлений газ у сумі 16 543 051,48 грн за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року є таким, що настав. 
Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, оплату поставленого за договором у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно природного газу у розмірі 16 543 051,48 грн не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення з позовом до суду складає 16 543 051,48 грн.
Доказів сплати відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі суду не надано, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову не спростовано, позов визнано відповідачем. 

4. Щодо правомірності нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Як вбачається, позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання зі сплати за отриманий за договором природний газ, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 482 875,39 грн за загальний період з 26.11.2020 по 28.02.2026 включно, а також інфляційні втрати у розмірі 12 478 747,35 грн за загальний період з грудня 2020 по лютий 2026 включно.

ІV. Мотиви суду
1. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України). 
Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (статті 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. 
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що сторонами у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно без заперечень та зауважень підписано акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 16 543 051,48 грн, а саме: від 31.10.2020 на загальну суму 599 525,28 грн, від 30.11.2020 на загальну суму 1 885 787,12 грн, від 31.12.2020 на загальну суму 3 210 231,49 грн, від 31.01.2021 на загальну суму 4 117 858,21 грн, від 28.02.2021 на загальну суму 3 700 758,72 грн, від 31.03.2021 на загальну суму 2 584 529,99 грн, від 30.04.2021 на загальну суму 444 360,67 грн. 
З урахуванням пункту 5.1 договору строк оплати за поставлений газ у сумі 16 543 051,48 грн за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року є таким, що настав. 
Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору оплату поставленого за договором у період з жовтня 2020 по квітень 2021 включно природного газу у розмірі 16 543 051,48 грн не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення з позовом до суду складає 16 543 051,48 грн.
Доказів сплати відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі суду не надано, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову не спростовано, позов визнано відповідачем. 
Як зазначалося вище, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 482 875,39 грн за загальний період з 26.11.2020 по 28.02.2026 включно, а також інфляційні втрати у розмірі 12 478 747,35 грн за загальний період з грудня 2020 по лютий 2026 включно.
Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Контррозрахунку відповідач до суду не надав; правильність арифметичного розрахунку, який здійснив позивач, відповідач також не заперечив, позовні вимоги визнав. 
Щодо доводів відповідача про включення його до Реєстру в 2017 році та перебування там до 02.04.2026, то, на думку відповідача, нарахування інфляційних втрат та 3% річних припадають на період перебування підприємства відповідача в Реєстрі, а отже, й під юридичний вплив відповідного законодавства щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств, у тому числі норм Закону України №2479-ІХ, З цього приводу господарський суд зазначає таке. 
29.07.2022 року набув чинності Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 2479-ІХ, яким внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016.
Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" один з видів заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.
Відповідно до абзацу 9 статті 4 Закону № 1730-VIII взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з абз. 13 статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Таким чином, врегулювання заборгованості в рамках Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" для учасників процедури врегулювання заборгованості, зокрема, відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості згідно договорів проведення взаєморозрахунків (стаття 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії") та договорів реструктуризації заборгованості (стаття 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії").
Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1403 перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості з різниці в тарифах, не погашеної на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі - договір про організацію взаєморозрахунків), обсяг якої розраховано теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, що здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення споживачам (далі - суб`єкти господарювання) відповідно до Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 977 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 76, ст. 4794), та підтверджено рішенням територіальної комісії (пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України №1403).
Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1403).
Матеріалами даної справи підтверджено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 16 543 051,48 грн за договором постачання природного газу не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).
Предметом спору у справі № 904/1596/26 є майнова вимога про стягнення основної заборгованості за поставлений газ. Така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно статті 4 Закону 1730- VIII та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі статтею 5 Закону 1730- VIII . 
Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій, не може свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі.
Відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості (його включено до Реєстру, затверджено суму різниці в тарифах), однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору, або що предмет спору відсутній, оскільки договір про організацію взаєморозрахунків згідно статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" або договір про реструктуризацію заборгованості згідно з статтею 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" не було укладено.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2024 року у справі № 925/636/23 сформував правову позицію щодо застосування норм стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730-VIII.
Так, Верховний Суд, зокрема, зазначив наступне:
"32. На момент виникнення спірних правовідносин та протягом періоду, за який виникла заборгованість, не було запроваджено мораторію на підвищення цін на природний газ. У спірний період відповідач у відносинах щодо постачання теплової енергії та гарячої води для населення діяв згідно з тарифами, щодо яких не було запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування, тому Верховний Суд вважає безпідставним посилання скаржника на мораторій, встановлений цим Законом, а також заборгованість з різниці в тарифах, що виникла внаслідок його реалізації.
47. Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
50. Ані договір постачання природного газу, ані Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 1 червня 2021 року, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.
51. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд в аспектів доводів та вимог касаційної скарги робить такий висновок щодо застосування норм статті 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-І:
1) стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-ІХ має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;
2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1401;
3) Закон не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.
59. Згідно з підпунктів 2 та 5 пункту 9 Примірного договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (додаток 2 до Порядку) сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору. Отже, виключно після укладення цього договору відповідач звільняється від виконання обов`язку, а після проведення розрахунків (перерахування коштів на погашення заборгованості) у порядку встановленому цим договором, зобов`язання сторін припиняються. Ухвалення рішення у справі про стягнення заборгованості не впливає на можливість укладання відповідно до договору. Наявність спору про укладення такого договору не впливає на можливість постановлення судового рішення у справі. Наведене виключає необхідність зупинення провадження у справі. ".
Між тим, у зв`язку із неукладенням договору (договорів) про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ та у зв`язку із закінчення строку дії договору (договорів) відповідача виключено з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
При цьому відповідно до статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.
Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за таким договором, є підставою для:
дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості;
нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафу, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань згідно з умовами договорів про постачання (купівлю-продаж) природного газу, надання послуг з розподілу або транспортування природного газу.
Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.
Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює (або перевищує) сумі тримісячних платежів за цим договором, та/або здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі менше 95 відсотків є підставою для:
дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості;
нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань.
Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки така відповідальність за неналежне виконання грошових зобов`язань прямо передбачена положеннями статтею 625 Цивільного кодексу України.
Твердження відповідача, що позивач є пов`язаною з Кабінетом Міністрів України особою, які несуть спільну відповідальність за поставку відповідачу природного газу, не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку належним чином виконувати умови укладеного з позивачем договору та про неможливість покладення на відповідача відповідальності (у вигляді можливості нарахування процентів річних та інфляційних втрат) за неналежне виконання взятих на себе грошових зобов`язань за договором про поставку природного газу.
Підприємство позивача в спірний період здійснювало постачання природного газу відповідачу на виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України (Постанова Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу"). Постанова №867 покладала на позивача спеціальні обов`язки щодо постачання газу виробникам тепла. Вона діяла до травня 2021 року. Однак дана постанова не звільняла відповідача від обов`язку сплачувати отриманий від позивача у спірний період природний газ і не забороняла нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на прострочену заборгованість. Докази зворотного матеріали справи не містять.
Приймаючи рішення у справі суд бере до уваги, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України не є стороною вищевказаного договору, а тому суд не може приймати рішення щодо їх прав та обов`язків. 
Отже, твердження відповідача про те, що сторони договору діяли не як вільні юридичні особи, а як спеціальні суб`єкти, які виконували спеціальні обов`язки, покладені на них Державою Україна не знайшли свого підтвердження в наявних матеріалах справи.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Пунктом 9.3 договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків - становить п`ять років.
Позивач про порушення свого права відповідачем довідався, починаючи з 26.11.2020. 
Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме - продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " (далі - Закон №540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.03.2023 у справі №910/18489/20 (провадження №12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон №2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” (далі - Закон №3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX.
Закон скасував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Таким чином, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже оскільки в цій справі станом на 26.11.2020 позовна давність щодо позовних вимог про стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку був зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
З огляду на приписи статей 256, 257 Цивільного кодексу України, пункт 12, пункт. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також враховуючи дату звернення позивача із даним позовом до суду - 25.03.2026 та дату виникнення прострочення зі сплати заборгованості починаючи з жовтня 2020 року (26.11.2020), суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущений. Висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (провадження №12-19гс25) (п. 86-96).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (частини 4, 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України).
22.06.2026 до господарського суду від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшла заява (вх. суду №30862/26 від 22.06.2026) про визнання позову, у якій представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем, та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання у справі №904/1596/26, яке призначено на 23.06.2026 о 12:20 год., за відсутності представника відповідача. 
Крім того, 23.06.2026 від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшла заява (вх. суду №31137/26 від 23.06.2026) про визнання позову, до якої представником відповідача додано копію ордеру на надання правничої допомоги. У вказаній заяві представник відповідача просить: врахувати позицію КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання позову відповідачем, та вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову; провести підготовче судове засідання у справі №904/1596/26 за відсутності представника відповідача. 
Судом встановлено, що заяви про визнання позову, підписані представником Комунального підприємства теплових мереж “Криворіжтепломережа” - адвокатом Костіковою Євгенією Валеріївною.
Повноваження представника підтверджуються матеріалами справи, зокрема, довіреністю №1 від 31.12.2025, якою директор Комунального підприємства теплових мереж “Криворіжтепломережа” Мітін Сергій Миколайович уповноважив адвоката Костікову Євгенію Валеріївну представляти інтереси Комунального підприємства теплових мереж “Криворіжтепломережа”, зокрема, в господарських судах. Для виконання цієї довіреності представнику надано право, зокрема, підписувати від імені Комунального підприємства теплових мереж “Криворіжтепломережа” заяви про визнання кредиторських вимог. Довіреність дійсна до 31.12.2026.
При цьому повноваження Мітіна Сергія Миколайовича підтверджені долученими судом до матеріалів справи відповіддю №2525512 від 27.03.2026 та №2929465 від 24.06.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.37-38, т.1, а.с.14, т.2).
Також на підтвердження повноважень представником відповідача надано копію ордеру на надання правничої допомоги серії АР №1286316 від 02.01.2026 (а.с. 9, т.2), відповідно до якого договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (частина 2 статті 191 Господарського процесуального кодексу України). 
У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України). 
Враховуючи вищевикладене, господарський суд не знайшов підстав для висновків, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, приймає визнання відповідачем позову та виснує, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. в повному обсязі.

V. Висновки суду
Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України. 
Враховуючи викладене, з огляду на наявні в матеріалах докази, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за природний газ, поставлений за договором постачання природного газу №20/21-5133-БО-5/3 від 24.09.2020 у період з жовтня 2020 по квітень 2021 року включно у розмірі 16 543 051,48 грн, 3% річних у розмірі 2 482 875,39 грн за загальний період з 26.11.2020 по 28.02.2026 включно, а також інфляційні втрати у розмірі 12 478 747,35 грн за загальний період з грудня 2020 по лютий 2026 включно.

VI. Судові витрати
Щодо судового збору 
За загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розподіл судових витрат у разі визнання позову визначено статтею 130 Господарського процесуального кодексу України та статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Положеннями частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у сумі 189 028,04 грн, що становить 50% від судового збору в загальній сумі 378 056,09 грн, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви. 
Решта витрат зі сплати судового збору в сумі 189 028,05 грн згідно з частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 191, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір" господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Цісик Квітки, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 16 543 051,48 грн (шістнадцять мільйонів п`ятсот сорок три тисячі п`ятдесят одна гривня сорок вісім копійок) - основного боргу, 2 482 875,39 грн (два мільйони чотириста вісімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень тридцять дев`ять копійок) - 3% річних, 12 478 747,35 грн (дванадцять мільйонів чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот сорок сім гривень тридцять п`ять копійок) - інфляційних втрат та 189 028,05 грн (сто вісімдесят дев`ять тисяч двадцять вісім гривень нуль п`ять копійок) - судових витрат зі сплати судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) з Державного бюджету України 50% судового збору у розмірі 189 028,04 грн (сто вісімдесят дев`ять тисяч двадцять вісім гривень нуль чотири копійки), сплаченого за платіжним дорученням від 25.03.2026 №0000059179 у складі судового збору y загальній сумі 378 056,09 грн (триста сімдесят вісім тисяч п`ятдесят шість гривень нуль дев`ять копійок), про що постановити ухвалу, після набрання рішенням законної сили. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.06.2026

Суддя Т.В. Іванова