П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5760/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Наталія Миколаївна 
Суддя-доповідач: Залімський І. Г. 
11 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Мацького Є.М.  Сушка О.О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», до Філії "Центрального лісового офісу" Державного підприємства "Ліси України" про визнання протиправною відповіді, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною відповідь Філії "Центральний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" на запит позивача від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода", яка викладена в листі № 1840/36.6 - 2025 від 28.02.2025;
- зобов`язати Філію "Центральний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" надати позивачу відповідь на його запит від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправною відповідь Філії "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на запит Хоменка від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода", викладену у листі від 28.02.2025 року № 1840/36.6-2025.
Зобов`язати Філію "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода" з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Філія «Центральний лісовий офіс» ДП “Ліси України” не відповідає жодному із критеріїв для «суб`єктів господарювання, прирівняних до розпорядників публічної інформації».
Позивач та третя особа не подали відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що 22.02.2025 позивач та Громадська організація "Проти придурків та ідіотів", керівником якої є позивач, звернулись до Філії "Центральний лісовий офіс" ДП "Ліси України" із запитом на інформацію, у якому просили надати:
1) копію (електронну копію) інвентаризаційних описів об`єктів нерухомої власності Філії "Центральний лісовий офіс" станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, 01.01.2024 року та 01.01.2025 року;
2) копію Положення про Філію "Центральний лісовий офіс", розпорядчого документа про затвердження даного Положення, яким визначено право та порядок використання вказаного майна;
3) копію наказу про призначення ОСОБА_2 керівником філії "Центральний лісовий офіс" та наказів про призначення попередніх керівників філії, з дати створення філії по даний час;
4) копію розпорядчого (чи іншого) документа, яким визначено джерела, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага ОСОБА_2 та попередніх керівників філії, з дати створення філії по даний час;
5) інформацію про джерела, дати та помісячні суми виплаченої оплати праці, винагороди, додаткового блага всім керівникам філії "Центральний лісовий офіс" з дати створення філії по даний час.
Розглянувши вказаний запит, Філія "Центральний лісовий офіс ДСГП "Ліси України" 28.02.2025 надала відповідь за № 1840/36.6-2025, до якої долучила "Положення про Філію "Центральний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" і наказ про призначення Дзюбенка О.М. директором та у якій повідомила запитувача про те, що Філія є відокремленим підрозділом ДСГП "Ліси України", отже не є розпорядником запитуваної інформації.
Одночасно відповідач зауважив, що заявлена Підприємством політика відкритості та гласності відображає стратегічні цілі та цінності Підприємства, що не означає, водночас, що всі аспекти діяльності Підприємства, в тому числі ті, що містять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю, будуть розголошуватись публічно, на що у Підприємства є законні причини в умовах воєнного стану. 
Уважаючи таку відповідь неповною, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді запиту позивача у відповідній частині.
Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
При вирішенні спірних відносин судам слід керуватися Конституцією України, Законом України “Про доступ до публічної інформації” від 13 січня 2011 року №2939-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2939-VI), а також застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) щодо питань доступу до інформації як джерело права.
У частині 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) проголошується право на свободу вираження своїх поглядів включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і розповсюджувати інформацію та ідеї. Принциповий момент в реалізації права на свободу вираження поглядів полягає в тому, що таке право може мати транскордонний характер. При цьому автори Конвенції не виставляли ніяких умов щодо того, хто саме може брати участь у розповсюдженні інформації. Таким чином, це може бути будь-який громадянин країни, яка є учасницею Конвенції.
Норми частини 2 статті 10 Конвенції встановлюють певні обмеження щодо свободи вираження поглядів. Але такі обмеження можуть бути пов`язані лише з шістьма моментами, а саме: 1) захист інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки; 2) запобігання заворушенням чи злочинам; 3) охорона здоров`я чи моралі; 4) захист репутації чи прав інших осіб; 5) запобігання розголошенню конфіденційної інформації; 6) підтримання авторитету і безсторонності суду.
У практиці ЄСПЛ склався усталений підхід, що доступ до публічної інформації охороняється статтею 10 Конвенції (справи Співдружність Матерів Південної Чехії проти Республіки Чехія (Sdruzeni Jihoceske Matky v. Czech Republic, заява № 19101/03), Угорське об`єднання громадських свобод проти Угорщини (Tarsasag a Szabadsagjogokert v. Hungary, заява № 37374/05), Кенеді проти Угорщини (Kenedi v. Hungary, заява № 31475/05), Молодіжна ініціатива з прав людини проти Сербії (Youth Initiative for Human Rights v. Serbia, заява № 48135/06), Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11)).
Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про доступ до публічної інформації” від 13 січня 2011 року №2939-VI (Закон №2939-VI) публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини 1 названої правової норми). Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до пунктів 2 та 5 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, – стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів, а також юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, – щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно із частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частинами 1 та 2 статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону (частина 1 статті 22 Закону №2939-VI).
Частиною 2 статті 22 Закону №2939-VI закріплено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Встановлено, що лист Філії від 28.02.2025 № 1840/36.6-2025 не містить відповіді на 1, 4 та 5 питання запиту.
Так, з витребуваних позивачем інформації та документів відповідачем фактично надано лише копії Положення про Філію "Центральний лісовий офіс ДСГП "Ліси України" та наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Філії.
Решту питань відповідач залишив без задоволення, обмежившись посиланням на те, що він не є розпорядником запитуваної позивачем інформації та зауваживши про те, що в умовах воєнного стану доступ до конфіденційної інформація та комерційної таємниці обмежений для збереження репутації підприємства, уникнення зловживання та маніпуляції, підриву діяльності підприємства.
Встановлено, що предметом звернення позивача до відповідача були відомості про державне майно на підставі результатів інвентаризації за 2022 - 2025 роки Філії "Центральний лісовий офіс».
У свою чергу відповідач стверджує, що не є розпорядником запитуваної інформації.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" № 185-V (Закон № 185-V) об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам, державним некомерційним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг; державне майно, передане та/або створене (збудоване) на підставі договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (у тому числі концесійного договору); державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду; державне майно, надане суб`єкту господарювання на праві господарського відання відповідно до законодавства.
Згідно із підпунктами д) та е) частини першої статті 7 Закону № 185-V Фонд державного майна України здійснює в межах, визначених законодавством, формування і ведення Єдиного реєстру об`єктів державної власності; виступає держателем Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7 Положення № 467 Єдиний реєстр об`єктів державної власності (далі - Реєстр) є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об`єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі).
Реєстр формується Фондом державного майна за участю Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету та інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, шляхом об`єднання на єдиних методологічних засадах інформаційних систем з метою, зокрема, ведення обліку об`єктів державної власності.
Розпорядником Реєстру є Фонд державного майна, який, зокрема, здійснює контроль за повнотою даних, які вносяться до Реєстру.
Органи, уповноважені управляти об`єктами державної власності, з-поміж іншого, ведуть облік об`єктів державної власності, які належать до сфери їх управління та підлягають внесенню до Реєстру; здійснюють контроль за повнотою даних Реєстру та їх відповідністю встановленим вимогам.
До Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів.
Реєстр складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Інформаційна частина, зокрема, формується Фондом державного майна на підставі даних органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету.
Згідно із пунктами 11, 23, 25 частини першої статті 6 Закону № 185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; забезпечують надання держателю Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкти державної власності для формування і ведення зазначеного реєстру; забезпечують проведення інвентаризації майна державних унітарних підприємств, установ, організацій, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у випадках, якщо утворення наглядової ради не є обов`язковим відповідно до закону, а також якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом.
Механізм проведення інвентаризації державного майна та упорядкування обліку юридичних осіб з метою формування Єдиного реєстру об`єктів державної власності визначає Методика проведення інвентаризації об`єктів державної власності, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2005 № 1121 (Методика № 1121), відповідно до пункту 2 якої суб`єктами інвентаризації державного майна та упорядкування обліку юридичних осіб є: Фонд державного майна; органи виконавчої влади та інші державні органи, які здійснюють управління об`єктами державної власності, а також органи, уповноважені здійснювати управління об`єктами державної власності, що забезпечують діяльність Верховної Ради України, Президента України та Кабінету Міністрів України (далі - органи державної влади).
У пункті 6 Методики № 1121 встановлено, що відповідальність за організацію проведення інвентаризації державного майна та упорядкування обліку юридичних осіб, подання Фондові державного майна достовірної та у повному обсязі інформації несуть відповідні органи державної влади.
Згідно з пунктом 7 Методики № 1121 інвентаризація державного майна проводиться за рішенням відповідного органу державної влади.
Юридична особа після отримання рішення про проведення інвентаризації протягом місяця, що настає за звітним кварталом, роком, складає відповідно до затверджених Фондом державного майна класифікаторів на підставі даних інвентаризаційних описів перелік державного майна за формою, затвердженою Фондом, і подає його органові державної влади.
Орган державної влади на підставі переліків державного майна, що надійшли від юридичних осіб, складає за формою, затвердженою Фондом державного майна, узагальнений перелік цього майна і протягом 55 днів після закінчення звітного кварталу або до 25 квітня року, що настає за звітним, подає його Фондові державного майна.
Фонд державного майна протягом місяця після надходження узагальненого переліку державного майна вносить відомості до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Як визначено у пункті 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521 (надалі також – Положення № 521) Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.
Згідно з підпунктами 30, 35 пункту 4 Положення № 521, Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держлісагентства; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держлісагентства, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління.
Відповідно до пунктів 1.1., 4.1., 5.2 Статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" підприємство є юридичною особою публічного права, заснованою на державній власності, функції з управління якою виконує Державне агентство лісових ресурсів України (Орган управління). Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Контроль за ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством майна здійснює Орган управління.
Апеляційний суд звертає увагу на відмінність понять «суб`єкт управління об`єктами державної власності» та «уповноважений орган управління».
Як обґрунтовано зауважив відповідач, навіть якщо ДП «Ліси України» шляхом надання інформації, виконує технічні дії пов`язані зі складанням форми 2б, суб`єктом її надання до Фонд державного майна України, а відтак і належним розпорядником інформації, є Держлісагентство України.
Згідно із абз.3 п.7 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 №467, інформаційна частина такого Реєстру формується Фондом державного майна України на підставі даних органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності.
Відтак, ДП «Ліси України» не формує інформаційну частину реєстру, а тому не є розпорядником запитуваної інформації.
З урахуванням наведеного у сукупності апеляційний суд вважає, що відповідачем не порушено права позивача у межах спірних правовідносин.
Таким чином, відповідач у листі від 28.02.2025 № 1840/36.6-2025 не надав відповіді на питання 4, 5 запиту позивача чим допустив протиправну бездіяльність.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, відповідачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відповідь Філії "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на питання 4 та 5 запиту Хоменка від 22.02.2025 за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода", викладену у листі від 28.02.2025 № 1840/36.6-2025.
Зобов`язати Філію "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надати ОСОБА_1 відповідь питання 4 та 5 запиту від 22.02.2025 за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода" з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Сушко О.О.