ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1032/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 695/530/26 Категорія: на ухвалу 	Степченко М.Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник – ОСОБА_1 ,

заінтересована особа – Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Литвин Ольга Петрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Литвин Ольги Петрівни на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження (у складі судді Степченка М.Ю.) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення юридичного факту та скасування арешту нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою в порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту та скасування арешту нерухомого майна, в якій просила:
– встановити факт припинення зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «БМ-2018», яке є правонаступником АТ «БМ Банк», за кредитним договором № 6/60/090908 від 09.09.2008;
– скасувати арешт на належний ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 24.02.2015 ВДВС Золотоніського МРУЮ у виконавчому провадженні № 46587599, зареєстрований 24.02.2015 Золотоніським міськрайонним управлінням юстиції, реєстраційний номер запису про обтяження 8840845.
Вказані вимоги заявник мотивувала тим, що вона є власником вказаного вище житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 08.06.2007. та свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2025.
Заявниця не може розпорядитися належним їй нерухомим майном у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна на підставі постанови ВДВС Золотоніського МРУЮ № 46587599 від 24.02.2015.
На адвокатський запит про надання копій матеріалів виконавчого провадження № 46587599, Золотоніський ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області повідомив листом № 79252 від 03.12.2025, що згідно з інформаційної бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що з 19.02.2015 по 02.06.2015 на виконанні у Золотоніському МРВ ВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 46587599 по виконавчому листу № 695-43-14-ц, виданому 01.04.2014 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БМ Банк» заборгованості в розмірі 31549,77 грн. У зв`язку з тим, що боржником рішення добровільно виконане не було, 24.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна.
Після проведених державним виконавцем заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 02.06.2015 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, постанова на виконавчий лист направлена стягувачу за адресою, вказаною у виконавчому листі.
Також Золотоніський ВДВС повідомив, що надати більш детальну інформацію щодо стану виконання виконавчого провадження та копій його матеріалів неможливо, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, завершені виконавчі провадження передаються до архіву і зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. За інформацією ДВС, стягувачем у виконавчому № 46587599 провадженні є АТ «БМ Банк».
Також заявник зазначала, що АТ «БМ Банк» було виключено з Державного реєстру банків на підставі Рішення № 749-рш.
Відповідно до відомостей з ЄДР станом на 19.12.2025 АТ «БМ-2018» було правонаступником ТОВ «БМ Банк»; державну реєстрацію припинення юридичної особи АТ «БМ-2018» в результаті ліквідації проведено 23.03.2021. Відомості про правонаступника стягувача відсутні.
Інформація про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 09.09.2008 або заміни стягувача у виконавчому провадженні № 46587599 на іншу особу відсутня.
В Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація щодо ОСОБА_1 та виконавчого провадження № 46587599.
Заявник вважала, що її зобов`язання перед АТ «БМ Банк» за кредитним договором № 6/60/090908 від 09.09.2008 припинені внаслідок ліквідації останнього без визначення правонаступника. Оскільки зобов`язання заявниці є припиненими, то відсутні підстави подальшого перебування житлового будинку, належного заявниці на праві власності, під арештом, накладеним ДВС.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2026 відмовлено у відкритті провадження у даній справі.
Судом першої інстанції встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладеного арешт, тому вона має звертатися до суду з вимогою про скасування арешту не в порядку окремого провадження, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представником заявниці – адвокатом Литвин О.П. через підсистему «Електронний суд» було подано апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2026 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тими ж доводами що і заява. Також посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно до яких у випадках коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. У таких випадках касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки.
Скаржник зазначає, що єдиним ефективним способом захисту порушеного права заявниці на належне їй нерухоме майно є подання заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту припинення зобов`язання та скасування арешту. 
На підставі викладеного вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту припинення зобов`язань та скасування арешту.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, представника заявника – адвоката Литвин О.П., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2014 задоволено позов ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість по кредитному договору № 6/60/090908 від 09.09.2008 на загальну суму 31237, 37 грн, з яких: прострочена заборгованість 18612, 56 грн, заборгованість по відсотках 4953, 71 грн, пеня за період з 09.09.2008 по 10.11.2013 у розмірі 7671, 10 грн та судовий збір у розмірі 312, 40 грн.
Також встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 08.06.2007 та свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2025.
З листа Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області № 79252 від 03.12.2025 вбачається, що з 19.02.2015 по 02.06.2015 на виконанні у Золотоніському МРВ ВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 46587599 по виконавчому листу № 695-43-14-ц, виданому 01.04.2014 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БМ Банк» заборгованості в розмірі 31549,77 грн. У зв`язку з тим, що боржником рішення добровільно виконане не було, 24.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна.
Після проведених державним виконавцем заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 02.06.2015 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження завершене.
Крім того, листом Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області №1043 від 12.01.2026 представнику ОСОБА_1 – адвокату Литвин О.П. було відмовлено в задоволенні заяви про зняття арешту з майна боржника, оскільки виконавчий лист не виконано, а повернуто стягувачу, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. 
Зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд встановити факт припинення її зобов`язання перед АТ «БМ-2018», яке є правонаступником ПАТ «БМ Банк», за кредитним договором № 6/60/090908 від 09.09.2008 та в подальшому скасувати арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_1 , накладений 24.02.2015 ВДВС Золотоніського МРУЮ у виконавчому провадженні № 46587599, зареєстрований 24.02.2015 Золотоніським міськрайонним управлінням юстиції, реєстраційний номер запису про обтяження 8840845.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).
Захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється у позовному провадженні, а також у інших, спеціальних (окремих) провадженнях, зокрема в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (розділ VII ЦПК України).
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 13.09.2023 у справі № 295/7291/20, відповідно до якого особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
У цій справі Верховним Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна.
Відтак, суд касаційної інстанції, надаючи оцінку наявним доказам (кредитні договори, іпотечні договори, квитанції про погашення заборгованості, кредитні справи) дійшов висновків про наявність підстав вважати іпотеку припиненою та про можливість встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки.
Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).
Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки).
Реєстрацію, зміну та вилучення іпотеки в Державному реєстрі іпотек, а також інші дії здійснюють реєстратори (державні і приватні нотаріуси).
Однак, як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 у своїй заяві просила встановити факт припинення зобов`язання за укладеним кредитним договором та скасувати саме арешт на нерухоме майно, накладений постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження, а не встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Апеляційний суд зазначає, що вимога, поданої ОСОБА_1 заяви, про зняття (скасування) арешту з нерухомого майна по суті є скаргою заявника, як сторони виконавчого провадження (боржника).
Встановивши, що заявниця є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що захист її прав має здійснюватися у спеціально визначений законом спосіб, а саме: шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або шляхом пред`явлення позову про зняття арешту з майна
Зазначений висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 759/14039/19, від 14.05.2024 у справі № 711/7256/21.
З огляду на викладене вище, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Литвин Ольги Петрівни залишити без задоволення.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков