Номер провадження: 22-ц/813/3550/26 
Справа № 510/1166/19
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач),
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив "ІСКРА", Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області "Регіональне бюро державної реєстрації", Державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області Сосніна Галина Валеріївна, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимоги - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_38 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_90 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_62 , ОСОБА_15 , ОСОБА_112 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_5 ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_118 , ОСОБА_6 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , СФГ "Чивтьчи", 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року складі судді Раца В.А., 
встановив:

2. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

В червні 2019 року ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , звернулись до суду з позовом, в якому просили суд визнати договір оренди земельної ділянки, масив 22, кадастровий номер:5124181200:01:005:0061, площею 195,0548 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Котловина Ренійський район Одеської області, укладений 07.12.2017 строком на 25 років, укладений з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Іскра»; скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений 07.02.2018, індексний номер 39586653 від 08.02.2018 про реєстрацію договору оренди земельної ділянки масив 22, кадастровий номер:5124181200:01:005:0061, площею 195,0548 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Котловина Ренійський район Одеської області, укладений 07.12.2017 строком на 25 років, укладений з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Іскра». (т. 1, а.с. 1 – 32)
В січні 2020 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати договір оренди земельної ділянки, масив 22, кадастровий номер:5124181200:01:005:0061, площею 195,0548 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Котловина Ренійський район Одеської області, укладений 07.12.2017 строком на 25 років, укладений з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Іскра»; скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений 07.02.2018, індексний номер 39586653 від 08.02.2018 про реєстрацію договору оренди земельної ділянки масив 22, кадастровий номер:5124181200:01:005:0061, площею 195,0548 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Котловина Ренійський район Одеської області, укладений 07.12.2017 строком на 25 років, укладений з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Іскра».(т. 2, а.с. 104 – 128)
Також в січні 2020 року треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулись з аналогічними позовами (т. 2, а.с. 132 – 156, 178 – 202, 206 – 231).
В квітні 2020 року ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 звернулись із заявою про залишення їх позову без розгляду (т. 1, а.с. 167 – 168).
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 01.06.2021 прийнято позовні заяви третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом. (т. 7, а.с. 12)
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 01.06.2021 позовну заяву ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, залишено без розгляду. (т. 7, а.с. 13)

Короткий зміст заяви про закриття провадження у справі 

У березні 2025 року, представник відповідача СВК "ІСКРА" Цонєв В.В. звернувся до суду із заявою про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що ухвалою Ренійського районного суду від 01.06.2021 залишено без розгляду первісний позов позивачів по цій справі, а залишилися вимоги третіх осіб, які не можуть бути предметом самостійних вимог, оскільки вони не є власниками земельних ділянок та не можуть заявляти вимоги такі самостійні вимоги за відсутності первинних позовних вимог. (т. 8, а.с. 48 – 55)

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції. Мотивування її висновків

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року клопотання представника відповідача СВК "ІСКРА" Цонєва В.В. про закриття провадження по справі – задоволено: провадження по справі за позовом третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "ІСКРА", Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області "Регіональне бюро державної реєстрації", Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області Сосніної Галини Валеріївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_38 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_90 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_62 , ОСОБА_15 , ОСОБА_112 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_5 ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_118 , ОСОБА_6 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , СФГ "Чивтьчи" про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – закрито. Роз`яснено третім особам, які заявили самостійні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що вони мають право на звернення до суду з цими самостійними вимогами в загальному порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством.
Ухвала суду мотивована тим, що як вбачається з тексту заявлених самостійних вимог третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , їхні вимоги не є самостійними, а похідними первісних вимог позивачів, оскільки їхні вимоги є таким ж як і вимоги позивачів по справі, направлені на той самий об`єкт, той самий спір, і ґрунтуються на тих самих правовідносинах, що й первісний позов.
Проаналізувавши вимоги третіх осіб, суд вбачав, що вони не заявляють власного суб`єктного права, не обґрунтовують окремих підстав виникнення прав. Їхні вимоги повторюються з вимогами первісних позивачів та спрямовані на підтримку або з ціллю зміни первісного позивача.
Тобто після залишення без розгляду первісного позову позивачів, спірні правовідносини третіх осіб припиняють існування в межах цього процесу.
Таким чином, оскільки первісні позовні вимоги залишені без розгляду, спірні правовідносини втратили актуальність, а заявлені третьою особою вимоги не утворюють самостійного предмету спору, провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору. (т. 9, а.с. 208 – 212)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року в частині позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_1  та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку скаржника, предмет спору досі існує, оскільки відповідач не визнав вимоги, тому право ОСОБА_1  порушене. Закриття провадження через неактуальність є порушенням права на доступ до правосуддя. Суд не може на власний розсуд вирішувати, чи є спір «актуальним» для третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 , якщо він наполягає на захисті свого порушеного права. Таким чином, районним судом порушено право особи на судовий захист порушеного права, яке гарантовано ст. 55 Конституції України. Предметом спору у цій справі є законність перебування земельної ділянки в оренді у відповідача за договором, який ОСОБА_1  не підписував та не укладав. Таким чином, предмет спору існує доти, доки в державному реєстрі міститься запис про право оренди, яке скаржник вважає недійсним/невиниклим. Оскільки запис про оренду не скасований, а відповідач не відмовився від права оренди добровільно, предмет спору є реальним і наявним. Суд першої інстанції фактично вдався до передчасної оцінки позовних вимог. Питання про те, чи призведе скасування реєстрації до реального захисту права, має вирішуватися при ухваленні рішення по суті, а не в ухвалі про закриття провадження. Третя особа з самостійними вимогами фактично є позивачем у «справі», навіть якщо основний позивач подав заяву про залишення позову без розгляду або його спір став «неактуальним», це ніяк не впливає на вимоги третьої особи. Районний суд зобов`язаний був розглянути вимоги третьої особи по суті, оскільки вони спрямовані на той самий об`єкт спору. Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на процесуальну автономію третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Згідно з нормами процесуального права, позов третьої особи з самостійними вимогами є автономним, навіть якщо позивач за основним позовом відмовився від позову, подав заяву про залишення позову без розгляду або предмет спору щодо позивача зник, це не припиняє чинності вимог третьої особи з самостійними вимогами. (т. 10, а.с. 1 – 27)
У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року в частині позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_4 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є ідентичними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 (т. 10, а.с. 34 – 59)
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року в частині позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_2 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є ідентичними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 (т. 10, а.с. 65 – 91)

Явка учасників справи до апеляційного суду

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_135 - адвокат Златі Н.С., підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представники ОСОБА_136 , ОСОБА_137 діючі від імені СВК «Іскра» заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення. 
Представник ОСОБА_4 – ОСОБА_138 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку (ст. 52 ЦПК України).
Участь третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, характеризується такими ознаками: вступають у процес, що розпочався; вступають у процес до закінчення судового розгляду; є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин; вступають у процес добровільно та з власної ініціативи; втручаються у спір між сторонами, що вже виник; їх інтереси суперечать, як правило, інтересам обох сторін; заявляють самостійні вимоги на предмет спору (можуть претендувати на весь предмет чи на його частину); відстоюють у процесі свої інтереси, а відтак, їхня юридична заінтересованість носить особистий характер. Матеріально-правовий інтерес полягає в тому, що рішення, яке буде винесено судом по конкретній справі, може порушити права та інтереси третьої особи. Процесуально-правовий інтерес третьої особи полягає в недопущенні ухвалення судом невигідного для себе рішення.
На відміну від позивача, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: не може обирати відповідачів (лише серед сторін); не може обирати підсудність (позов завжди подається до суду, який розглядає справу); залучати додаткових відповідачів; заявляти клопотання про заміну неналежного відповідача, якщо ним є позивач по первісному позову; неоднозначним є питання визнання за третіми особами права на укладення мирової угоди, оскільки це право сторони реалізують спільно; до третьої особи із самостійними вимогами не може бути пред`явлено зустрічний позов.
Для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору слід дотримуватись таких критеріїв: матеріально-правового (наявність єдиного предмету спору); суб`єктного (позовні вимоги можуть бути пред`явлені, як до одної сторони, так і декільком сторонам); часового (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).
Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці при прийнятті судового рішення щодо вступу до справи третьої особи із самостійними вимогами.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Предметом спору є об`єкт спірних правовідносини: матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК України.
Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги є однорідними, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.
До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України, тобто як до вимог щодо подачі зустрічного позову.
З аналізу наведених норм процесуального закону та відповідних роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слідує, що процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.03.2019 по справі №916/3245/17 та від 12.06.2019 по справі № 916/542/18 дійшла висновку про те, що позов третьої особи, поданий, згідно приписів ст. 52 ЦПК України, може бути прийнятий судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. А вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
Аналізуючи вказану норму закону, слід зробити висновок, що для набуття статусу третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, повинен мати місце такий критерій, як наявність єдиного предмету спору, що було дотримано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ..
Таким чином, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи, в силу ч. 1 ст. 52 ЦПК України, повинна містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 ЦПК України застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 01.06.2021 позовні заяви третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 01.06.2021 позовну заяву первісних позивачів було залишено без розгляду. 
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 09.12.2025 закрито провадження у справі за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.
Закриваючи провадження у справі за позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, суд першої інстанції виходив з того, що вважає, що правовідносини втратили свою актуальність, а заявлені третьою особою вимоги не утворюють самостійного предмета спору.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі №335/8285/22.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав закриття провадження у справі, з огляду на наступне. 
Предметом позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору так і первісних позивачів були визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Предметом спору у вказаній справі є законність перебування земельної ділянки в оренді у відповідача за договором, який ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як власники земельної ділянки, не підписували та не укладали. 
Таким чином, оскільки вказані особи оспорюють вказані обставини, неможливо стверджувати про відсутність предмета спору та про його не актуальність. 
Крім того, якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Треті особи, з вказаними заявами, клопотаннями до суду не звертались, тому неможливо стверджувати про його не актуальність.
Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що після залишення без розгляду первісного позову позивачів, спірні правовідносини третіх осіб припиняють існування в межах цього процесу, не ґрунтуються на нормах права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що при постановлені оскаржуваної ухвали суду, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , є обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 01.05.2026.

Головуючий     Є.С. Сєвєрова

 Судді:     Л.М. Вадовська

     О.М. Таварткіладзе