ЄУ № 712/3796/26
Провадження №2-а /712/71/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря Ігнатьєвої Е.В.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача Семенюк О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до відповідача, у якому просить скасувати постанову № R 276002 від 31 грудня 2025 року та закрити провадження у справі, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.
У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13.11.2023 ОСОБА_1 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі статті 13-Б Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», був визнаний обмежено придатним до військової служби.
Разом із тим, ще з 2017 року ОСОБА_1 у встановленому законом порядку є особою з інвалідністю II групи (загальне захворювання), причому інвалідність встановлена довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 19.09.2017. 
29.12.2025 ОСОБА_1 був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , які повідомили, що стосовно нього 30.07.2025 до органів поліції було направлено електронне звернення № Е3017380 щодо його доставлення у зв`язку з непроходженням військово-лікарської комісії. 
Після цього його було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У приміщенні ТЦК та СП уповноважені особи здійснювали з`ясування обставин, пов`язаних із підставами доставления ОСОБА_1 , а також перевіряли надану ним інформацію щодо його правового статусу. У ході такого з`ясування ОСОБА_1 надав пояснення та пред`явив пенсійне посвідчення, яке підтверджує встановлення йому інвалідності II групи.
Працівниками ТЦК та СП було здійснено перевірку зазначених відомостей, у тому числі отримано підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно є особою з інвалідністю. Після встановлення цих обставин та їх з`ясування, будь-які додаткові вимоги до нього не висувалися.
16.03.2026 ОСОБА_1 отримав рекомендоване поштове відправлення від відповідача, в якому містилась копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № Я 276002 від 31.12.2025. 
Як вбачається із зазначеної постанови, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме — непроходження військово-лікарської комісії як особою, визнаною обмежено придатною до військової служби, у строк до 05.06.2025 відповідно до вимог Закону України № 3621-IX (у редакції Закону № 4235-1Х), у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП.
Водночас із такими висновками відповідача погодитися неможливо, оскільки постанова винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не враховує фактичні обставини справи та правовий статус Позивача, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню. 
Так, абзацом другим пункту 69 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 прямо передбачено, що особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Таким чином, із наведених норм прямо вбачається, що законодавець виключив осіб з інвалідністю з кола осіб, які підлягають направленню на проходження військово-лікарської комісії.
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 був зобов`язаний пройти військово- лікарську комісію як особа, раніше визнана обмежено придатною, є безпідставними та гуртуються на неправильному застосуванні норм законодавства.

Короткий зміст заперечень відповідача

Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції: «2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Ураховуючи вищевказане та інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРПВР), установлено, що ОСОБА_1 , який раніше був визнаний "непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час", має вік понад 25 років, не має групи інвалідності та не пройшов військово-лікарську комісію (ВЛК) у визначений термін відповідно до пункту 2 розділу II Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист” №3621-IX (в редакції закону № 4235-ІХ), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
А тому, ураховуючи вищевикладене, відносно ОСОБА_1 30.07.2025 направлено до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області звернення №Е3017380 згідно статті 259 КУпАП щодо доставления особи для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, так як вищевказаний громадянин не пройшов ВЛК як обмежено придатний до 05.06.2025 згідно закону №3621-ІХ (в редакції закону №4235-ІХ).
29.12.2025 ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 працівником поліції в порядку ст. 259 КУпАП. У зв`язку із вищевикладеним, відносно позивача був складений протокол №Г2879076 від 29.12.2025.
31.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову №11276002, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17170 гри.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2026 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу з викликом сторін. 
Протокольною ухвалою суду від 07 травня 2026 року постановлено розглядати справу за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого.
Протокольною ухвалою суду від 07 травня 2026 року відкладено проголошення рішення до 15 травня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом. Оцінка аргументів учасників сторін
Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що відносно позивача 29.12.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно із яким 29.12.2025 о 8 год. 45 хв. ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у ході перевірки облікових даних було з`ясовано, що стосовно ОСОБА_1 30.07.2025 № Е3017380 направлено до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області звернення згідно із ст. 259 КУпАП щодо доставлення особи для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, так як громадянин ОСОБА_1 не пройшов ВЛК як обмежено придатний до 05.06.2025 згідно із Законом № 3621-ІХ. Указане діяння є порушенням ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Розгляд справи призначено на 31.12.2025 об 11 год. 00 хв., про що повідомлений позивач, однак останній відмовився від отримання протоколу. 
31.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 винесена постанова № R276002 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Накладено штраф у сумі 17170 грн.
Відповідно до постанови, відносно позивача 29.12.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно із яким 29.12.2025 о 8 год. 45 хв. ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у ході перевірки облікових даних було з`ясовано, що стосовно ОСОБА_1 30.07.2025 № Е3017380 направлено до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області звернення згідно із ст. 259 КУпАП щодо доставлення особи для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, так як громадянин ОСОБА_1 не пройшов ВЛК як обмежено придатний до 05.06.2025 згідно із Законом № 3621-ІХ. Указане діяння є порушенням ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 повідомлено та роз`яснено, пояснення останній не надав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. 
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Позивачу інкримінується порушення приписів абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ зі змінами. 
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (Відомості Верховної Ради України, 2024 р., № 22, ст. 196) викласти в такій редакції:
«2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Пунктом 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, передбачено, що особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Як встановлено у судовому засіданні, позивач є особою з інвалідністю з 19.09.2017, друга група інвалідності. 
Як вбачається з облікової картки до військового квитка (тимчасового посвідчення) серія НОМЕР_2 , наданої відповідачем до відзиву, позивач визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час по групі ІІ ст.
Отже, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач знав або міг знати про наявний статус позивача як особи з інвалідністю, натомість указану інформацію не перевірив в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів і притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як особу, яка мала самостійно звернутися до ТЦК для направлення її на ВЛК.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. ст. 290, 283 КУпАП.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Ураховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 665,60 грн.
Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн.
Відповідач зазначив, що указані витрати є завищеними, неспіврозмірними із складністю справи.
Судові витрати згідно зі ст. 132 КАС України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проаналізувавши матеріали справи та обставини справи, суд приходить до висновку, що правова допомога відповідачу з боку адвоката дійсно була надана.
Матеріалами заяви та адміністративної справи підтверджено надання позивачу адвокатом правничої допомоги у вигляді підготовки позовної заяви, представництво інтересів клієнта у суді.
Однак, суд погоджується із доводами відповідача, що сума витрат на правничу допомогу є неспіврозмірною із складністю справи. Указана справа є типовою, судова практика у цій категорії справ є сталою, а тому суд вважає за можливе зменшити витрати на правничу допомогу та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн. 
Оскаржувану постанову позивач отримав 16.03.2026, тому процесуальні строки підлягають поновленню з причин поважності їх пропущення. 
Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 31.12.2025 № R 276002 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь  ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять грн. шістдесят коп.), витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7  – АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 15.05.2026.

Суддя: О.С. Стеценко