ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1745/26 Справа № 202/3297/26 	  	Головуючий у першій інстанції:  Ігнатенко В.В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі судді Красвітної Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпра від 21 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпра від 21 травня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,6 гривень.
Не погодившись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржена постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, зокрема, що подія відбулась без ознак домашнього насилля та протокол про адміністративне правопорушення оформлений неналежним чином, оскільки не містить в даних, необхідних для своєчасного та об`єктивного вирішення питань про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні захисниця ОСОБА_1 - Авдєєва Н.М. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та закрити провадження у даній справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є матеріальним, тобто об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення передбачає настання наслідків як його обов`язкової ознаки.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки, вживання нецензурної лексики та штовхання особи, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №077607 від 30.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 29 березня 2026 року о 23:55 год. вчиняв домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , з якою спільно проживають за адресою по АДРЕСА_1 , що виражалось в образах нецензурною лайкою, умисних погрозах фізичною розправою, а також ОСОБА_1 штовхав ОСОБА_2 , чим завдав шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.
Обставини, викладені у протоколі, підтверджуються наявною у матеріалах справи заявою потерпілої ОСОБА_2 , наданою працівникам поліції одразу на місці події, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 30.03.2026, рапортом від 30.06.2026.  
У письмових поясненнях, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 , зокрема, зазначає, що 29.03.2026 приблизно о 22:00 год. між ним та ОСОБА_3 , з якою він спільно проживав близько одного року, виник конфлікт на побутовому ґрунті. Зазначає, що з метою припинення конфлікту та запобігання його подальшого загострення він був вимушений вивести громадянку ОСОБА_3 з квартири, взявши її за руку, без застосування будь-якого насильства, що могло б спричинити тілесні ушкодження чи фізичний біль. Наголошує, що його дії не мали ознак домашнього насилля та вказав, що після прибуття працівників поліції вони разом із ОСОБА_2 підійнялися до квартири, де ОСОБА_2 забрала свої особисті речі.
Апеляційний суд звертає увагу на характер дій ОСОБА_1 , який, за встановленими обставинами справи, під час конфлікту виштовхав потерпілу ОСОБА_2 без особистих речей з місця фактичного її проживання, за межі квартири у нічний час наприкінці березня, коли погодні умови ще є прохолодними. Крім того, такі дії були вчинені у період наближений до початку дії комендантської години, що об`єктивно створювало у потерпілої стан емоційної невпевненості, пов”язаний із відчуттями приниження, небезпеки. 
Зазначені обставини свідчать не про звичайну конфліктну ситуацію між співмешканцями, а про умисні дії, спрямовані на приниження потерпілої, створення для неї психологічного тиску та відчуття небезпеки, що узгоджується з ознаками домашнього насильства, визначеними положеннями ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, дослідивши зібрані докази по справі, із дотриманням вимог ст.245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини у справі, надав всім зібраним по справі доказам правильну оцінку, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП. 
При призначенні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення районний суд у повній мірі врахував характер вчиненого ним правопорушення, ступінь вини, його особу та призначив справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680,00 грн., яке є достатнім та співмірним, а також сприятиме запобіганню вчинення ним аналогічних правопорушень.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в нього умислу на вчинення домашнього насильства, - є безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений неналежним чином, оскільки не містить даних, необхідних для своєчасного та об“єктивного вирішення питань про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, - є безпідставними, оскільки викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним і допустимим доказом по справі.
Твердження апелянта спростовуються сукупністю доказів у справі, зокрема, заявою потерпілої, рапортом працівника поліції, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та іншими матеріалами справи, зокрема, поясненнями самого ОСОБА_1 . 
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність, достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів, встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, апеляційним судом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, власної оцінки доказів у справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись, ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м.Дніпра від 21 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.П. Красвітна