ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.05.2026	Справа № 910/14854/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/14854/25
За позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент»
про стягнення 3449754,51 грн

Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент»» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» (далі - відповідач) про стягнення 3449754,51 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умовам договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021 не в повному обсязі повернув грошові кошти, сплачені як інвестиційний внесок, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 2964844,69 грн, 3% річних у розмірі 103017,53 грн та інфляційні втрати у розмірі 381892,29 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14854/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонами строки на подачу заяв по суті спору та призначено підготовче засідання у справі.
У судовому засіданні 26.02.2026, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 24.03.2026.
Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 28.05.2026.
У судове засідання 28.05.2026 представники сторін не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відтак, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, втім про причини своєї неявки не повідомили і не подали жодних клопотань, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.
Разом з цим, у відповідності до вимог статей 178, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.
Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
У судовому засіданні 28.05.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
28.09.2021 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» (далі - інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» (далі - замовник) було укладено інвестиційний договір №І/РН/79/2 (далі - договір), предметом якого, за умовами пункту 2.1, є інвестиційна участь інвестора у будівництві і об`єкта будівництва, яким є житлово-офісний комплекс з паркінгом та вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вул. Річна, 4, з метою отримання інвестором у власність об`єкта інвестування після завершення будівництва та прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до пункту 1.1 договору, у цьому договорі наведені терміни вживаються в наступному значенні:
Об`єкт будівництва (надалі - «Об`єкт») - житлово-офісний комплекс з паркінгом та вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Річній, 4 у Шевченківському районі м. Києва, що здійснюється замовником та розташовано за адресою: вулиця Річна, 4 у Шевченківському районі м. Києва (далі - земельна ділянка). Земельна ділянки надана в оренду ТОВ «Рівер Артбуд» (код за ЄДРПОУ 40827352) на підставі договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.05.2017, укладеного між Київською міською радою, ТОВ «Місто-Буд-Інвест» (код ЄДРПОУ 35437115) та ТОВ «Рівер Артбуд», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 26.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 125; Угоди про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 28.05.2015, укладеної між Київською міською радою та ТОВ «Місто-Буд-Інвест», посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 28.05.2015, зареєстрованої в реєстрі за № 102; договору оренди земельної ділянки від 13.04.2010, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Місто-Буд-Інвест», посвідченого 30.04.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 30.04.2010, зареєстрованого в реєстрі за №293. Замовник виконує функції замовника будівництва на підставі договору №23/12/16 про реалізацію проекту будівництва житлово-офісного комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Річній, 4 у Шевченківському районі м. Києва від 23.12.2016 р., укладеному з ТОВ «Рівер Артбуд» (код за ЄДРПОУ 40827352). Дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України № ІУ 115161 182034 від 27.04.2016 року за урахуванням повідомлення про зміну даних № ІУ 125171607653. Генпідрядник: ТОВ «ДБК «Фундамент», код ЄДРПОУ 40048603, ліцензія на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури №2013033088, діє з 26 грудня 2016 року (підпункт 1.1.1). 
Об`єкт інвестування - житлова квартира в об`єкті будівництва, що має наступні попередні проєктні характеристики: номер: 79, поверх: 8, кількість кімнат: 3, загальна проєктна площа: 116,9 квадратних метрів, загальна житлова площа: 65,2 квадратних метрів (підпункт 1.1.2). 
Вартість об`єкта інвестування - ціна об`єкта інвестування (ціна Договору), що визначається як загальна сума інвестиційного (-их) внеску (-ів), що має бути сплачена інвестором відповідно до умов даного договору (підпункт 1.1.7).
Відповідно до пункту 2.2 договору за цим договором замовник зобов`язується побудувати об`єкт будівництва, забезпечити прийняття його в експлуатацію та передати інвестору об`єкт інвестування відповідно до умов даного договору.
Згідно пункту 3.1 договору загальна вартість об`єкта інвестування на момент укладення цього договору становить 3464844,69 грн (три мільйони чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 69 копійок), в тому числі ПДВ складає 577474,12 грн (п`ятсот сімдесят сім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 12 копійок). Сторони встановили, що загальна вартість об`єкта інвестування підлягає обов`язковому коригуванню до моменту підписання акта прийому-передачі об`єкта інвестування у випадку, якщо фактична загальна площа об`єкта інвестування за результатами проведення технічної інвентаризації об`єкта інвестування після завершення будівництва об`єкта та прийняття його в експлуатацію виявиться більшою або меншою від загальної проектної площі об`єкта інвестування, передбаченої цим договором, більше ніж на 0,1 кв.м. У разі коригування загальної вартості об`єкта інвестування відповідно до цього пункту договору відповідна сторона здійснює доплату іншій стороні. Доплата здійснюється відповідною особою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок іншої сторони у порядку, передбаченому п. 3.5. 3.6 цього договору. Розмір суми, що підлягає сплаті відповідною стороною іншій стороні на підставі цього пункту, визначається як добуток різниці між загальною проектною площею та фактичною загальною площею та поточної ціни вимірної одиниці об`єкта інвестування, що встановлена в п. 3.1 договору.
Інвестор здійснює оплату інвестиційного внеску у розмірі загальної вартості об`єкта інвестування, розмір якої зазначено в пункті 3.2 договору, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання цього договору між сторонами (пункт 3.3 договору).
Пунктом 3.4 договору передбачено, що оплата здійснюється в українській валюті гривні в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок замовника за наступними реквізитами: отримувач: ТОВ «ДБК «Фундамент», код за ЄДРПОУ: 40048603, поточний рахунок: №IBAN НОМЕР_1 в АТ «Асвіо Банк» м. Чернігів, МФО 353489; призначення платежу: «Оплата (інвестиційний внесок) вартості житлової квартири згідно з Інвестиційним договором №І/РН/79/2 від 28.09.2021 року, в тому числі ПДВ.».
За умовами пункту 4.1 договору замовник має право вимагати від інвестора належного виконання грошових зобов`язань за цим договором та підписання акта прийому-передачі об`єкта інвестування.
Згідно пункту 4.4 договору інвестор зобов`язаний, зокрема, здійснити інвестування та оплатити погоджену сторонами загальну вартість об`єкта інвестування (інвестиційний внесок), відповідно до цього договору; належним чином виконувати грошові зобов`язання за цим договором.
Відповідно до пункту 8.2 договору дострокове розірвання цього договору допускається за згодою сторін в порядку та на умовах, визначених письмовою угодою про розірвання цього договору, крім випадків передбачених цим договором.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе обов`язків або до його дострокового припинення (пункт 8.1 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» було сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» грошові кошти у розмірі 3464844,69 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №5844 від 29.09.2021.
31.05.2024 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» було укладено договір про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021 (далі - договір розірвання).
Відповідно до пункту 1 договору розірвання сторони домовились розірвати інвестиційний договір №І/РH/79/2 від 28 вересня 2021 року (далі - Інвестиційний договір), що був укладений між сторонами раніше.
За умовами пункту 2 договору розірвання з моменту підписання обома сторонами договору, інвестиційний договір вважається розірваним.
Згідно пункту 3 договору розірвання зобов`язання сторін за інвестиційним договором припиняються, крім зобов`язань щодо розрахунків сторін згідно з п. 5 цього договору.
З дати підписання цього договору замовник може укладати будь-які договори з третіми особами щодо об`єкту інвестування, інвестування якого здійснювалось інвестором за інвестиційним договором (пункт 4 договору розірвання).
Відповідно до пункту 5 договору розірвання сторони погодили та визначили наступний порядок взаєморозрахунків між сторонами у зв`язку з розірванням інвестиційного договору: сторони встановили, що інвестор, на виконання інвестиційного договору, сплатив замовнику суму коштів у розмірі 3464844,69 грн (три мільйони чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 69 копійок) разом з ПДВ (підпункт 5.1). Замовник зобов`язується повернути суму грошових коштів, вказану в підпункті 5.1 пункту 5 цього договору, на банківський рахунок інвестора вказаний в цьому договорі в термін до 31 серпня 2024 року (підпункт 5.2).
Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами (пункт 8 договору розірвання).
На виконання умов пункту 5 договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» перерахувало на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» грошові кошти у загальному розмірі 500000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №1287 від 18.09.2024 року.
Втім, решти суми у розмірі 2964844,69 грн, за умовами пункту 5 договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021, відповідач не повернув.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача із вимогою про сплату боргу №716 від 27.06.2025, зокрема, по договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021 у розмірі 2964844,69 грн, однак остання була залишена відповідачем без відповіді і задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 5 договору розірвання сторони погодили та визначили наступний порядок взаєморозрахунків між сторонами у зв`язку з розірванням інвестиційного договору: сторони встановили, що інвестор, на виконання інвестиційного договору, сплатив замовнику суму коштів у розмірі 3464844,69 грн (три мільйони чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 69 копійок) разом з ПДВ (підпункт 5.1). Замовник зобов`язується повернути суму грошових коштів, вказану в підпункті 5.1 пункту 5 цього договору, на банківський рахунок інвестора вказаний в цьому договорі в термін до 31 серпня 2024 року (підпункт 5.2).
Судом встановлено, що на виконання умов пункту 5 договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» перерахувало на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» грошові кошти у загальному розмірі 500000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №1287 від 18.09.2024 року.
Станом на момент розгляду спору, відповідач решту грошових коштів у розмірі 2964844,69 грн за умовами пункту 5 договору від 31.05.2024 про розірвання інвестиційного договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021, не повернув.
Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного та повного повернення грошових коштів, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми у розмірі 2964844,69 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17.
Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №341/915/16-ц).
Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №910/3243/23 та від 05.10.2023 у справі №904/4334/22.
Позивачем на підставі вищенаведених приписів чинного законодавства, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 103017,53 грн та інфляційних втрат у розмірі 381892,29 грн.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заборгованість у заявленому позивачем розмірі, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними належними доказами, дослідженими судом, а тому підлягають задоволенню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновок суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.
Згідно частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №АО/ССП-15/09 від 15.09.2025 (далі - договір), укладеного між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Серотюк, Скакун І Партнери» (далі - адвокатське об`єднання); акту надання послуг №182 від 28.11.2025 на суму 30000,00 грн; платіжної інструкції № 128_00000/b437b960-8254-4838-bdfb-62d08dc742d4 від 27.11.2025 на суму 24000,00 грн; платіжної інструкції № 129_00000/748e8727-8b8c-4b41-988f-96556c5a0814 від 28.11.2025 на суму 6000,00 грн; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КС №6129/10 від 07.07.2017; ордеру на надання правничої допомоги, серії АІ №2004134 від 15.09.2025.
Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
За умовами пункту 2.1 договору адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: юридичне консультування з будь-яких питань, пов`язаних з господарською діяльністю клієнта; правовий супровід у будь-яких ситуаціях, що потребують кваліфікованої юридичної допомоги; представництво інтересів в державних органах та недержавних організаціях; юридичний супровід у відносинах з контролюючими органами; участь у переговорах, надання кваліфікованих рекомендацій та аналізу норм законодавства України, яке регулює відповідний вид взаємовідносин; оцінка судової перспективи, складання претензій, скарг, позовних заяв; захист інтересів клієнта в судах в рамках адміністративного, господарського, цивільного і кримінального провадження, для чого надається право підпису усіх без винятку процесуальних та інших документів; партнери адвокатського об`єднання та/або адвокати, (виступаючи як захисники), здійснюють, у встановленому законом порядку, захист прав та законних інтересів клієнта (його співробітників), у випадках, передбачених кримінально-процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення України.
Згідно пункту 3.1 договору клієнт приймає на себе наступні зобов`язання: вчасно забезпечувати адвокатське об`єднання всім необхідним для виконання його доручень, передбачених цим договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності робочим місцем, транспортними засобами; при вирішенні спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, оперативно надавати повну та достовірну інформацію, що необхідна для врегулювання відповідного спору; оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень; оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.
Юридичну допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання (пункт 4.1 договору).
Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти календарних днів з моменту отримання рахунку - фактури.
Відповідно до пункту 4.3 договору при розрахунку вартості юридичної допомоги враховується час, витрачений адвокатським об`єднанням, її партнерами та співробітниками. Вартість однієї години послуг складає 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, без ПДВ. У разі приймання участі адвоката в будь-яких процесуальних діях, що відбуваються в кримінальному або адміністративному провадженнях, в тому числі судових засіданнях, враховується мінімальна оплата двох годин юридичної допомоги, що складає 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, без ПДВ, у разі якщо процесуальні дії тривають понад 2 (двох) годин, вартість кожної наступної години складає 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, без ПДВ. Співробітники адвокатського об`єднання надають юридичну допомогу, передбачену умовами даного договору, клієнту в робочий час. Під робочим часом у цьому випадку розуміється, час: з 9-00 годин до 18-00 годин у робочі дні, визначені згідно чинного трудового законодавства України. У разі надання співробітниками адвокатського об`єднання юридичної допомоги, на вимогу клієнта, в неробочий час, адвокатське об`єднання має право на оплату такої юридичної допомоги на підставі окремого рахунку, узгодженого сторонами договору, за тарифом 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок одна година послуг, без ПДВ.
Згідно пункту 4.4 договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням в будь-який зручний, законодавчо врегульований, або врегульований цим договором спосіб. На письмову вимогу клієнта, адвокатське об`єднання може надавати акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.
За умовами пункту 4.6 договору вартість юридичних послуг, яка визначається у спосіб, передбачений цим договором, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 7.1 договору).
На виконання умов договору, сторонами було складено та підписано акт надання послуг №182 від 28.11.2025 на суму 30000,00 грн, за послуги: «надання юридичної допомоги (господарський спір по Інвестиційному договору №І/РН/79/2 від 28.09.2021)».
Позивачем на виконання умов договору про надання правової допомоги №АО/ССП-15/09 від 15.09.2025 було сплачено на користь адвокатського об`єднання грошові кошти у загальному розмірі 30000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 128_00000/b437b960-8254-4838-bdfb-62d08dc742d4 від 27.11.2025 на суму 24000,00 грн та № 129_00000/748e8727-8b8c-4b41-988f-96556c5a0814 від 28.11.2025 на суму 6000,00 грн.
З урахуванням наданих доказів, позивач вказує про понесення витрат у розмірі 30000,00 грн за надану правничу допомогу в межах справи №910/14854/25.
Судом встановлено, що Скакун Олег Петрович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі №904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.
У той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
На переконання суду, даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із невиконанням зобов`язань та/або безпідставним набуттям грошових коштів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, які підлягають дослідженню адвокатом і спірні правовідносини не передбачають та предмет доказування у справі №910/14854/25 не охоплює значної кількості обставин та фактів, які підлягають дослідженню.
При цьому, суд зауважує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає оцінці з урахуванням принципів співмірності судових витрат, закріплених у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та принципу розумності і суд повинен дотримуватися збалансованості між правом позивача на відшкодування витрат та забезпеченням справедливості для відповідача. Надмірно завищені витрати на правничу допомогу, які не знаходять свого обґрунтування у складності справи, обсязі наданих послуг або часі, витраченому адвокатом, не можуть покладатися на відповідача у повному обсязі, оскільки це призводитиме до необґрунтованого тягаря для сторони.
З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що юридична кваліфікація правовідносин у даній справі не є складною, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн, не відповідає критерію розумності, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату і їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.
Відтак, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціни позову, рівня складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягу робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення 3449754,51 грн задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» (03061, м. Київ, пр. Відрадний, буд. 103; ідентифікаційний код 40048603) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прай Інвестмент» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 118/2; ідентифікаційний код 40167701) основний борг у розмірі 2964844 (два мільйона дев`ятсот шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 69 коп., 3% річних у розмірі 103017 (сто три тисячі сімнадцять) грн 53 коп., інфляційні втрати у розмірі 381892 (триста вісімдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) грн 29 коп., судовий збір у розмірі 41397 (сорок одна тисяча триста дев`яносто сім) грн 06 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко