Справа № 472/110/26
н\п 2/490/2924/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54607 тел. (0512) 53-31-08
e-mail: inbox@ct.mk.court.gov.ua, web: ct.mk.court.gov.ua Код ЄДРПОУ 02892528

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року          м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
11.02.2026 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1359-0377 від 03.03.2024 року у розмірі 53100,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1359-0377.
Зазначений кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С3807, для підписання кредитного договору №1359-0377 від 03.03.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачці кредит у сумі 11100,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти, відповідачка не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. В подальшому відповідачка порушила умови кредитного договору і не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору.
Також Додатковою угодою від 21.03.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1359-0377від 03.03.2024року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3700,00 грн. 
Станом на 10.12.2025 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідачки, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять 55364,71 грн, що складається з: 7937,55 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 47427,16 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Однак, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності та списано заборгованість за нарахованими процентами у загальній сумі 2264,71 грн, за умови погашення Позичальником решти заборгваності за Кредитним договором в розмірі 53100,00 грн, які позивач і просить стягнути з відповідачки.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.02.2026 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
02.04.2026 року матеріали справи передано для розгляду судді.
Ухвалою судді від 03.04.2026 року позовну заяву було залишено без руху.
10.04.2026 року позивачем було усунено недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 13.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 13.04.2026 року відповідачці був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
17.04.2026 року представниця ОСОБА_1 – адвокат Захар`єва Я.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з огляду на наступне.
Щодо доказів видачі кредитних коштів, зазначила, що як вбачається із змісту позовної заяви, в якості доказу видачі кредитних коштів за Кредитним договором № 1359-0377 від 03.03.2024 р. та наявності заборгованості у заявленому розмірі позивачем надано довідку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та квитанцію Liqpay. Натомість наведені документи не є первинними документами, не підтверджують ні факт користування відповідачем кредитним лімітом ні факт наявності заборгованості. Як вбачається із змісту позовної заяви, жодних доказів видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі позивачем надано не було. Виписка по рахунку Відповідача або будь – які інші платіжні документи відсутні. Довідка, складена в односторонньому порядку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» також не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним. Докази проведення даного платежу банківською установою відсутні. Крім того, дана довідка не містить повного номеру картки на яку нібито були перераховані кошти. Таким чином, встановити, належність даної картки Відповідачу не вбачається можливим. Квитанція Liqpay також не містить ні отримувача коштів, ні номеру картки на які перераховувались кошти, таким чином не може вважати належним доказом видачі коштів. Розрахунок заборгованості складений позивачем не є доказом наявності заборгованості оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів за кредитними договорами на користь відповідача, а також доказів наявності заборгованості саме в заявленому розмірі, які б відповідали вимогам процесуального закону, положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України».
Також вказала, що позивачем було неправомірно нараховано відсотки, оскільки, відповідно до п. 2.3 Кредитного договору №1359-0377 від 03.03.2024 року базовий період складає 20 календарних днів. Нараховані проценти за користування Кредитом в сумі: 3885,00 грн. Таким чином, проценти за користування Кредитом, нараховані протягом строку кредитування складають: 3885,00 грн. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 20 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.
Крім того, 22 листопада 2023 р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ч.5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (яка була чинна станом на дату укладання договору - 05.04.2024 р.), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. Відповідно до п. 17 Розділу ІХ Прикінцевих положень ЗУ «Про споживче кредитування» Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, законом визначено, що до 22.04.2024 включно, денна процентна ставка не може перевищувати 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 1,5%, з 21.08.2024 по 27.11.2024 -1%. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти за користування кредиту нараховувалась по ставці: 1,75% та 2,5%.
Таким чином, навіть при застосуванні максимально допустимих законодавством ставок та за весь період користування кредитом, розмір заборгованості становить 26939,98 грн, що є істотно меншим за суму, заявлену Позивачем. Вказане свідчить не лише про арифметичну невідповідність розрахунку Позивача, а й про системне порушення ним вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо граничного розміру денної процентної ставки. Фактично Позивач здійснив нарахування відсотків за ставками, які перевищують встановлені законом обмеження, що призвело до штучного та безпідставного збільшення розміру заборгованості. За таких обставин заявлений Позивачем розрахунок не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, а визначена ним сума заборгованості є очевидно завищеною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, оскільки нарахувана позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів, тому розмір процентів підлягає зменшенню.
У сукупності викладені обставини свідчать про те, що позивачем не доведено ні факту належної передачі грошових коштів відповідачу, ні дійсного розміру заборгованості, ні правомірності здійснених нарахувань. Відсутність належних і допустимих доказів цих обставин не дає підстав вважати вимоги обґрунтованими. З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги не мають достатнього доказового та правового підтвердження.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року, відповідно до п.п. 2.2, 2.3 якого сторони погодили, що кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Дата видачі кредиту 03.03.2024 року, останній календарний день першого базового періоду 22.03.2024 року, сума кредиту 11100,00 грн, нараховані проценти за користування кредитом 3885,00 грн, разом до сплати 14985,00 грн.
Згідно з п. 2.4 кредитного договору мета відкриття кредитної лінії - для задоволення особистих потреб позичальника.
Відповідно до п. 3.1 цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору в розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Як убачається зі змісту п.п. 3.10, 3.11 договору укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи, підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за вчиненням документам у письмовій формі, підписаним власноручно. Сторони також узгодили, що кредитодавець надсилає позичальнику підписаний договір в особистий кабінет позичальника та на його електронну адресу.
За п.п. 4.1, 4.2 договору розмір кредиту становить 11100,00 грн. Дата надання/видачі Кредиту 03.03.2024 року.
Згідно з п.п. 4.8, 4.10 договору базовий період складає 20 календарних днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: 2,5% за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 4.12 кредитного договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 27.12.2024 року. Продовження строку кредитування або строку дії договору в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається.
Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 94350,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14).
Відповідно до п. 11.1 договору цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Вищевказаний договір було підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С3807.
Також Додатковою угодою від 21.03.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3700,00 грн.
Вищевказану додаткову угоду було підписано ОСОБА_2 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С1277.
Згідно із довідкою про перерахування суми кредиту №1359-0377 від 03.03.2024 року, ОСОБА_1 за допомогою системи LiqPay на підставі кредитного договору №1359-0377 від 03.03.2024 та додаткової угоди від 21.03.2024 року видано кредитні кошти: 03.03.2024 року на суму 11100,00 грн, 21.03.2024 року на суму 3700,00 грн.
Факт перерахування кредитних коштів також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій №2432953525 від 03.03.2024 року на суму 11100,00 грн та №2440389732 від 23.03.2024 року на суму 3700,00 грн, згідно яких на платіжну картку відповідачки 516875*41(зазначена кредитна картка була вказана відповідачкою під час укладення договору кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року та додаткової угоди до нього від 21.03.2024 року (р.12. кредитного договору «Реквізити сторін»)) були перераховані кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.
Таким чином не заслуговують на увагу доводи представниці ОСОБА_1 – адвоката Захар`євої Я.В. щодо не доведення позивачем видачі кредитних коштів, оскільки вищезазначені квитанції підтверджують факт перерахування кредитних коштів саме на рахунок відповідачки.
За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
За правилами ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами ст. 1055 ЦК України.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року, а також додаткову угоду від 21.03.2024 року.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем С3807) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що вказано у р. 12 вказаного договору.
Додаткову угоду до договору підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем С1277).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 10.12.2025 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідачки, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять: 55364,71 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 7937,55 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 47427,16 грн.
Однак, позивачем було прийнято рішення про списання з відповідачки, в рамках Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 2264,71 грн та стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором №1359-0377 від 03.03.2024 року у розмірі 53100,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7937,55 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 45162,45 грн.
Однак суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.
Таким чином, розмір заборгованості відповідачки за процентами згідно з кредитним договором №1359-0377 від 03.03.2024 року становить 60717,00 грн (31 день (22.03.2024 року – 22.04.2024 року) х 14800,00 грн х 2,5%) + (119 днів (23.04.2024 року – 20.08.2024 року) х 14800,00 грн х 1,5%) + (128 днів (21.08.2024 року – 27.12.2024 року) х 14800,00 грн х 1%) +3885,00 грн (нараховані проценти за користування кредитом у базовий період, п. 2.3. договору)
Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом позивачем було зазначено ціну позову - 53100,00 грн та в прохальній частині зазначено: «всього стягнути заборгованості за договором у загальному розмірі: 53100,00 грн».
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Врахочуючи принцип диспозитивності, ціну позову та те, що в прохальній частині позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договорами у загальному розмірі 53100,00 грн, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог в розмірі про який заявлено позивачем, а саме 53100,00 грн.
Крім того, у відзиві на позовну заяву представниця ОСОБА_1 – адвокат Захар`єва Я.В. зазначала, що відповідачкою було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором, а саме 23.04.2024 року на суму 4000,00 грн, 30.04.2024 року на суму 2000,00 грн та 02.05.2024 року на суму 10000,00 грн.
Однак на підтвердження вищезазначеного до відзиву на позовну заяву не було долучено жодних доказів сплати заборгованості за кредитним договором.
А тому, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного нею договору про відкриття кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року та додаткової угоди до нього від 21.03.2024 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 53100,00 грн, з яких: 7937,55 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 45162,45 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України", "Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З урахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідачки на його користь судовий збір, суд вважає, що є підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення з відповідачки на користь позивача 2662,40 гривень судового збору, розмір якого підтверджено платіжною інструкцією №3331 від 14.01.2026 року.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, код ЄДРПОУ: 38548598) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), про стягнення кредитної заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1359-0377 від 03.03.2024 року та додаткової угоди до нього від 21.03.2024 року у розмірі 53100 (п`ятдесят три тисячі сто) гривень 00 копійок, з яких: 7937,55 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 45162,45 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму сплаченого судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         О.В. Саламатін