Справа №760/23974/25
2/760/6748/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
за участю секретаря -Рєзанцева Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач ТОВ «Сенс Банк» звернулося в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 730,01 грн, суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 004,75 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 01.10.2021 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» (з 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про заміну найменування на АТ «Сенс Банк») укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між нею та банком.
Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Таким чином, 01.10.2021 між банком та відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з максимально встановленим лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 39,99% річних.
Сторони також узгодили, що всі відносини між позичальником і банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
Банк взяті на себе зобов`язання відповідно до Угоди виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну карту активувала та активно користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Проте свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 98 730,01 грн, яка складається з: 61 977,63 грн - прострочене тіло кредиту; 36 752,38 грн - відсотки за користування кредитом.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.
29.08.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2025 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали від 17.09.2025, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
20.10.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому остання позов не визнає і просить суд відмовити у їх задоволенні з огляду на таке.
Відповідач вважає, що позивач не надав суду належного підтвердження видачі кредитних коштів за кредитним договором. 
Також відповідач не погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту, зазначеного у сумі 61 977,63 грн, оскільки у розділі 3 Оферти № 631836882 на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії УМОВИ НАДАННЯ Кредитної лінії сума доступного кредиту (кредитної лінії) на момент укладання цієї оферти становить 31 850,00 грн. Такі самі умови дублюються у паспорті споживчого кредиту.
Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують факту видачі і отримання відповідачем кредитних коштів ні в розмірі 31 850,00 грн, ні в розмірі 61 977,63 грн за кредитним договором, що є підставою для відмови у позові.
Крім цього, відповідач зазначає, що позивач у позові не висуває вимогу щодо стягнення з неї заборгованості за комісійну винагороду, проте така заборгованість включена у розрахунок заборгованості, і в такому випадку не є зрозумілим, куди саме дана заборгованість завуальовано зарахована: до простроченого тіла кредиту чи відсотків за користування кредитом.
Відповідач також переконана, що нарахування відсотків здійснювалось поза межами строку, передбаченого кредитним договором, адже строк кредитування становить 12 місяців, а відсотки нараховувались з моменту укладання договору з 01.10.2021 і по дату подання позовної заяві до 2025 року включно. Пролонгації за даним договором не було.
Також відповідач зазначила, що позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні, проте, якщо суд вирішить задовольнити позовні вимоги, просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, які поніс позивач у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, оскільки, на її думку, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Тому у разі задоволення позову відповідач просить суд зменшити витрати на правову допомогу до 1 000,00 грн.
27.02.2026 від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній не погоджується із доводами відповідача, щодо відсутності між сторонами укладеного кредитного договору, адже після підписання сторонами договору, в якому були погоджені всі істотні умови, у тому числі нарахування відсотків за користування кредитом, відповідач частково виконувала умови даного кредитного договору, шляхом здійснення часткового погашення заборгованості, що, у свою чергу, свідчить про визнання нею умов договору.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2026 було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін даної цивільної справи до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали від 10.03.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності.
У призначене судове засідання, про час, дату та місце проведення якого відповідач була повідомлена належним чином, остання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01.10.2021 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між нею та банком.
Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить її власноручний підпис.
Таким чином, між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної ліні із наступними основними умовами: тип кредиту - «кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії»; найменування продукту - «RED»; мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії - у розмірі 200 000,00 грн.; процентна ставка - 39,99 % річних, тип процентної ставки - фіксована; тип картки - MasterCard DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менш ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Підписанням оферти відповідач підтвердила, що перед укладенням Угоди ознайомлена, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі Інтернет.
Також, відносини між відповідачем та Банком, що не врегульовані Угодою, врегульовані договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди, копія публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
01.10.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, комісії тощо.
Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими Відповідач активно користувався, що підтверджується випискою по рахунку.
З наданої до суду виписки з рахунка відповідача, з 01.10.2021 року по 14.04.2025 року вбачається, що відповідач активно користувалась кредитними коштами.
Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України, а підписання відповідачем оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії підтверджує укладення між ним та банком договору.
Отже, з викладеного вбачається, що відповідач, підписавши кредитний договір, погодилась з усіма істотними умовами цього договору, зокрема, розміром відсотків за користування отриманим кредитом та порядку їх нарахування. А рух грошових коштів по картці відповідача спростовує доводи останньої щодо відсутності доказів на перерахування грошових коштів Банком за умовами кредитного договору.
У порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконала свої зобов`язання - не надала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов Договору у відповідача утворилася заборгованість за Договором.
З розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 98 730,01 грн., яка включає: 61 977,63 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 36 752,38 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Відповідач у відзиві на позов не погоджується з даним розрахунком заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсоткам, та вважає, що виписка по банківському рахунку не є належним доказом надання кредитних коштів та користування ними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц.
З приводу незгоди відповідача із розрахунком заборгованості за кредитним договором суд повідомляє таке.
Відповідно до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 01.10.2021, банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби. У свою чергу, відповідач взяла на себе зобов`язання повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках, та виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі.
Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитної лінії, шляхом відкриття клієнту поточного рахунку з електронним платіжним засобом. Для відповідача випущена міжнародна кредитна карта строком дії 5 років. 
Відповідно до умов кредитного договору відновлювальна кредитна лінія - це вид кредиту, який передбачає можливість клієнта отримувати кошти періодично в рамках встановленого кредитного ліміту, погашати всю суму заборгованості або тільки її частину та здійснювати повторне використання коштів протягом терміну дії кредитної лінії.
Сума встановленої кредитної лінії складає 31 850,00 грн, максимальна сума кредиту (кредитної лінії) складає 200 000,00 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією становить 39,99 % річних.
У паспорті споживчого кредиту сторонами погоджено строк надання кредиту - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору.
Як вже встановлено судом, відповідач активно користувалась наданими їй кредитним коштами як в період дії строку кредитування, так і після його спливу. Користування кредитними коштами поза межами строку кредитування розцінюється судом як погодження на подальше продовження такого строку (пролонгація), про що також зазначив представник позивача у додаткових поясненнях до позову.
Підписавши кредитний договір, відповідач погодилась з усіма умовами, викладеними у ньому, у тому числі із розміром відсотків та порядком їх нарахування.
Крім цього, відповідачем не надано суду належних доказів на спростування розміру заборгованості та не заявлено клопотання щодо проведення судової економічної експертизи.
Тому, на думку суду, нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором, а саме, за тілом кредиту та відсотками, є обґрунтованою та доведеною матеріалами справи.
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11, частини 2 статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Сенс Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 730,01 грн.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 004,01 грн суд повідомляє таке.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Поряд із цим, суд зазначає, що стороною позивача не було надано до суду жодних документів на підтвердження факту понесених ним витрат на правничу допомогу, окрім свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладеного із Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», який не містить посилань на надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням позивачу саме щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, за відсутності акту прийому-передачі наданих послуг, специфікації до договору або платіжних доручень щодо сплати послуг адвоката, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, що поніс позивач, у зв`язку з їх недоведеністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 207, 526, 530, 549, 610, 625, 633, 634, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) заборгованість у сумі 98 730,01 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11.05.2026.

Суддя: Букіна О.М.