Справа № 569/11009/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі – Ковальчук О.Б., 
за участю представника позивачки – адвоката Поліщука Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 91 355,17 грн. та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08 серпня 2024 року між нею та відповідачем було укладено Договір страхування витрат, пов`язаних з наданням допомоги, під час здійснення подорожі № FO-01999551 (страховий продукт «TAS - TRAVEL»). За умовами Договору застрахованими особами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Договір укладено на період здійснення подорожі за межі України з покриттям медичних витрат та витрат на медичне транспортування.
Під час здійснення нею подорожі настав страховий випадок, що потягнув за собою необхідність надання медичної допомоги та її медичного транспортування до Закарпатської обласної клінічної лікарні у м. Ужгород. Загальна сума понесених витрат становить 91 355,17 грн., з яких 83 860,00 грн. – витрати на транспортування, 7 495,17 грн. – витрати на надану медичну допомогу.
06 вересня 2024 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, що підтверджують настання страхового випадку та розмір понесених витрат.
Листом від 20 вересня 2024 року № 17051/7124/ТС відповідач їй відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на: 1) несвоєчасне повідомлення Асистансу/Страховика про настання страхового випадку; 2) неузгодження нею дій зі Страховиком (Асистансом); 3) відсутність медичного висновку лікаря, уповноваженого Асистансом, щодо необхідності здійснення медичного транспортування; 4) непокриття витрат на COVID-тестування за умовами Договору.
Зазначає, що вона не погоджується з відмовою у виплаті страхового відшкодування, вважаючи її необґрунтованою та такою, що суперечить умовам Договору страхування і нормам матеріального права.
25 липня 2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником АТ «Страхова Група «ТАС» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позивачка порушила п. 17.2 Умов страхування – не повідомила цілодобовий сервісний центр Асистансу протягом 24 годин з моменту настання події, не виконала вказівки Асистансу (п. 17.3.4, 17.3.5), не надала медичний висновок лікаря, уповноваженого Асистансом, щодо потреби медичного транспортування. Витрати на COVID-тестування 27.08.2024 року, на думку відповідача, не підлягають відшкодуванню згідно з п. 22.115 Договору, оскільки розширене страхове покриття COVID-19 позивачкою не обиралось.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 
Ухвалою від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 
Ухвалою від 21.01.2026 року витребувано від АТ «Страхова Група «ТАС» належним чином завірені копії матеріалів страхової справи за Договором № FO-01999551 від 08.08.2024 року, які 05.02.2026 року долучено до матеріалів справи. 
Ухвалою від 11.05.2026 року задоволено клопотання представника позивачки – адвоката Поліщука Д.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням системи EASYCON.
Представник позивачки - адвокат Поліщук Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки та представника відповідача за наявними у справі доказами.
Заслухавши думку представника позивачки – адвоката Поліщука Д.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 серпня 2024 року між ОСОБА_1 (Страхувальник) та Акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (Страховик) укладено Договір страхування витрат, пов`язаних з наданням допомоги, під час здійснення подорожі №FO-01999551 (страховий продукт «TAS-TRAVEL»). Застрахованими особами за Договором є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Об`єктом страхування визначено збитки та витрати застрахованих осіб, що потрапили у скрутне становище під час здійснення подорожі за межі України.
Згідно з умовами Договору асистуючою компанією Страховика, що забезпечує організацію та оплату медичної допомоги, є REMED/ASPIAssistancePlatformsInternational. Договір передбачає кілька каналів зв`язку з Асистансом, серед яких – телефон, e-mail, а також WhatsApp (п. 17.2.1 Договору).
Під час перебування позивачки за межами України настав страховий випадок – раптове погіршення стану здоров`я, що вимагало надання медичної допомоги та подальшого транспортування у медичний заклад в Україні. Факт настання страхового випадку, факт надання медичної допомоги, факт здійснення медичного транспортування позивачки до Закарпатської обласної клінічної лікарні у м. Ужгород, як і обсяг понесених витрат у розмірі 91 355,17 грн., підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами: договорами на надання послуг перевезення та медичного супроводу, документами медичних закладів, рахунками та платіжними документами – і не оспорюються відповідачем.
06 вересня 2024 року позивачка подала відповідачу заяву про здійснення страхової виплати з доданими документами, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.
Листом від 20 вересня 2024 року № 17051/7124/ТС відповідач відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування. Після подання позивачкою скарги відповідач листом від 26 листопада 2024 року підтвердив свою відмову.
Зазначені обставини є підставою для звернення позивачки до суду.
Норми права, що застосовуються.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Стаття 26 Закону України «Про страхування» встановлює вичерпний перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Серед таких підстав, зокрема, передбачено несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Мотиви, з яких суд відхиляє доводи відповідача.
Відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування ґрунтується на чотирьох підставах, які суд оцінює наступним чином.
Щодо несвоєчасного повідомлення Асистансу/Страховика. 
Пунктом 17.2.1 Договору страхування передбачено WhatsApp як один із встановлених каналів зв`язку з Асистансом поряд із телефоном та електронною поштою. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здійснювала комунікацію з асистуючою компанією REMED/ASPIAssistancePlatformsInternational саме через цей канал. Отже, формального порушення умов Договору щодо повідомлення Асистансу позивачкою допущено не було.
Окрім того, п. 17.4 Договору страхування прямо передбачає, що у разі об`єктивної неможливості повідомлення обов`язок інформування виконується при першій нагоді, але не пізніше 24 годин після припинення дії таких обставин. Враховуючи вік позивачки (75 років на момент настання страхового випадку), її стан здоров`я, що вимагав негайної медичної допомоги, та її перебування за межами України, затримка повідомлення була зумовлена об`єктивними обставинами і не може ставитись у вину позивачці.
Згідно з усталеною практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 29 липня 2020 року у справі №500/1286/17, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних причин про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.
У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року у справі № 522/1903/15-ц зроблено правовий висновок про те, що за наявності у страхової компанії інформації про госпіталізацію застрахованої особи несвоєчасне повідомлення Асистансу не має правового значення при вирішенні питання про обов`язок щодо виплати страхового відшкодування.
У даній справі відповідач не довів і матеріали справи не містять доказів того, що буцімто несвоєчасне повідомлення про настання страхового випадку позбавило страховика можливості з`ясувати обставини, характер та розмір збитків. Навпаки – матеріали справи (зокрема, документи страхової справи, долучені відповідачем на виконання ухвали суду від 21.01.2026 року) свідчать про те, що страховик отримав вичерпну інформацію та документи, які підтверджують настання страхового випадку.
Таким чином, доводи відповідача про несвоєчасне повідомлення Асистансу/Страховика як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованими.
Щодо відсутності медичного висновку лікаря, уповноваженого Асистансом, про необхідність медичного транспортування. 
Дослідивши умови Договору страхування № FO-01999551 від 08.08.2024 року, суд встановив, що жоден з пунктів Договору не містить імперативної вимоги, згідно з якою медична транспортація (медична евакуація) застрахованої особи здійснюється виключно за висновком саме «уповноваженого Асистансом» лікаря. Така вимога не може бути «введена» страховиком уже після настання страхового випадку як підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Медичні показання для здійснення транспортування позивачки документально підтверджуються медичною документацією як іноземного лікувального закладу, так і Закарпатської обласної клінічної лікарні, що приймала позивачку на лікування. Цих доказів достатньо для підтвердження необхідності медичного транспортування.
Щодо невідповідності витрат на COVID-тестування умовам Договору. 
У цій частині суд погоджується з доводами відповідача. Згідно з п. 22.115 Договору страхування Страховик не несе відповідальності та страхове відшкодування не здійснюється на лікування та діагностику захворювання COVID-19, якщо відповідне розширення страхового покриття не обрано Страхувальником. З матеріалів страхової справи, долучених відповідачем на виконання ухвали суду від 21.01.2026 року, вбачається, що розширене страхове покриття COVID-19 за Договором № FO-01999551 від 08.08.2024 року позивачкою не обиралось.
За таких обставин витрати позивачки на COVID-тестування, проведене 27.08.2024 року, у розмірі, що включається у заявлену суму 7 495,17 грн., не охоплюються страховим покриттям за Договором і стягненню зі страховика не підлягають.
Витрати ж на медичне транспортування у розмірі 83 860,00 грн. жодного відношення до COVID-тестування не мають та є витратами на надання допомоги під час подорожі (медичну евакуацію), що прямо охоплюються об`єктом страхування за Договором (розділ 1 Частини 1 Договору).
Щодо вичерпного характеру підстав для відмови у страховій виплаті. 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21), а також постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачений ст. 26 Закону України «Про страхування», є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) зроблено правовий висновок про спеціальний характер норм Закону України «Про страхування» та глави 67 ЦК України, які регулюють правовідносини страхування.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Страхова Група «ТАС» у виплаті позивачці страхового відшкодування у частині витрат на медичне транспортування у розмірі 83 860,00 грн є необґрунтованою та такою, що суперечить умовам Договору страхування та нормам матеріального права, у зв`язку з чим у цій частині позов підлягає задоволенню. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 7 495,17 грн. витрат, пов`язаних з COVID-тестуванням, належить відмовити з підстав, наведених вище.
Розрахунок суми, що підлягає стягненню.
З Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 83 860,00 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят гривень 00 копійок) – витрати на медичне транспортування з місця настання страхового випадку до Закарпатської обласної клінічної лікарні у м. Ужгород.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 7 495,17 грн. належить відмовити.
Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено на суму 83 860,00 грн з заявленої ціни позову 91 355,17 грн., що становить 91,7953% від заявлених позовних вимог.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано: договір про надання правничої (правової) допомоги № 07/05-2026 від 07.05.2026 року; звіт адвоката про надану правничу (правову) допомогу від 27.05.2026 року на загальну суму 10 000,00 грн. Зазначені витрати є розумними, обґрунтованими та співмірними з обсягом виконаної роботи, складністю справи та ціною позову, відповідають критеріям, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а тому підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, становить: 10 000,00 грн. ? 91,7953% = 9 179,53 грн. 
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача також пропорційно у розмірі 91,7953% від ставки судового збору 1 211,20 грн. Отже судовий збір в розмірі 1 111,83 грн. (1 211,20 грн. * 91,7953%) підлягає стагненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 611, 629, 979, 990, 991 ЦК України, ст.ст. 8, 9, 25, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 223, 247, 258-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» (03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, код ЄДРПОУ 30115243) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 83 860 (вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» (03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, код ЄДРПОУ 30115243) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 9 179 (дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 53 копійки.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» (03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, код ЄДРПОУ 30115243) на користь держави 1 111,83 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС» (03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, код ЄДРПОУ 30115243).

Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук