ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/1008/25 
№ провадження 2/646/1166/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачка ОСОБА_2 ,
розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Червонозаводським відділом ДРАЦС Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 814.
Із березня 2022 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільне проживання.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року у справі № 646/13162/24 шлюб між сторонами розірвано.
30 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу № 6350/2019/1290819 сторонами було придбано автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2362 куб. см, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
04 листопада 2019 року сторони придбали гараж боксового типу № НОМЕР_2 , розташований за адресою: вулиця Саратовська, ГК «Москвич», місто Харків, Харківська область. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мельник Ю. О. та зареєстровано в реєстрі за № 2.
Договори купівлі-продажу майна оформлено на ім`я відповідачки.
Позивач зазначає, що 08 квітня 2024 року відповідачка без його відома та згоди відчужила автомобіль, який у подальшому було зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4427611 від 07 квітня 2024 року, укладеного через електронний портал «Дія», при цьому реєстраційні дії здійснювалися ТСЦ МВС 3245.
Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2362, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість автомобіля станом на 28 листопада 2024 року становить 278 800,00 гривень.
Згідно із звітом про оцінку гаража боксового типу № 95 загальною площею 18,6 кв. м, який належить ОСОБА_2 та розташований за адресою: вулиця Саратовська, ГК «Москвич», місто Харків, Харківська область, ринкова вартість гаража станом на 20 листопада 2024 року становить 110 000,00 гривень.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 60, частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України, позивач просив здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: визнати за ним право власності на 1/2 частину гаража боксового типу № 95 загальною площею 18,6 кв. м, розташованого за адресою: вулиця Друкарська, місто Харків Харківська область, ГК «Москвич»; стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2362, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 139 400,00 гривень.
Окрім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на проведення оцінки автомобіля і гаража.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у Територіального сервісного центру МВС № 6350 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) докази.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті, судовий розгляд справи постановлено здійснити у порядку заочного розгляду справи.
Позивач у судове засідання, призначене на 22 квітня 2026 року, не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі та згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв/клопотань на адресу суду від неї не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 14 листопада 2024 року Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 26 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 814.
ОСОБА_2 на праві власності належить гараж боксового типу № НОМЕР_2 , який знаходиться у місті Харкові, вулиця Саратовська, ГК «Москвич», що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 04 листопада 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187430022 від 04 листопада 2019 року.
З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) встановлено, що згідно із даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 30 січня 2019 року в ТСЦ 6350 було зареєстровано транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2362. Вказаний транспортний засіб 08 квітня 2024 року було перереєстровано на іншу особу в ТСЦ 3245 (314 - перереєстрація транспортного засобу із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси).
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року у справі № 646/13162/24 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 грудня 2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 814.
Згідно із звітом про оцінку майна гаражу боксового типу № 95, загальною площею 18,6 кв. М, що належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , ГК «Москвич, складеним Комунальним підприємством «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», ринкова вартість гаражу боксового типу № 95, загальною площею 18,6 кв. м, що належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки - 20 листопада 2024 року складає 110 000,00 гривень.
Як встановлено із звіту про оцінку майна: колісного транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , без врахування технічного стану та пробігу, складеного суб`єктом оціночної діяльності, станом на 28 листопада 2024 року ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, кузов номер НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , становить 278 800,00 гривень.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно із частинами першою та третьою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
У частині першій статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як зазначено у частині першій статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із статтею 372 Сімейного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини третьої статті 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Як зазначено у частині другій статті 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
За змістом частини другої статті 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно із частиною другою статті 365 Цивільного кодексу України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21, приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України і статті 365 Цивільного кодексу України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 Цивільного кодексу України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 26 грудня 2015 року та розірвано на підставі рішення суду від 14 січня 2025 року.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, гараж боксового типу № 95, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був набутий відповідачкою 04 листопада 2019 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. 
Окрім того, згідно із відомостями щодо реєстрації транспортного засобу, автомобіль TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, зареєстровано за відповідачкою 30 січня 2019 року - також у період існування шлюбних відносин між сторонами.
Наявні у матеріалах справи докази, зокрема, договір купівлі-продажу, витяги з державних реєстрів у своїй сукупності підтверджують факт набуття відповідачкою зазначеного нерухомого та рухомого майна саме під час шлюбу.
Як було зазначено вище, сімейним законодавством України встановлено презумпцію спільності майна подружжя, яка може бути спростована лише належними та допустимими доказами того, що відповідне майно набуте за особисті кошти одного з подружжя або на інших підставах, що виключають виникнення права спільної сумісної власності.
Разом із тим, відповідачкою не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що спірний гараж чи транспортний засіб були придбані за рахунок її особистих коштів, або були отримані на підставі договору дарування, в порядку спадкування чи з інших підстав, передбачених законом для визнання такого майна особистою приватною власністю. 
Також матеріали справи не містять доказів існування між сторонами домовленостей щодо іншого правового режиму спірного майна або обставин, які відповідно до положень сімейного законодавства могли б бути підставою для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільному майні.
За таких обставин суд доходить висновку, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, не спростована, а тому, гараж боксового типу № 95 та транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
Вирішуючи питання щодо поділу зазначеного майна, суд виходить із засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, передбачених статтею 70 Сімейного кодексу України. Підстав для відступу від принципу рівності часток судом не встановлено.
Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину гаража боксового типу № 95, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації, що відповідає 1/2 вартості транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску.
При вирішенні питання про визначення вартості автомобіля, з якої підлягає обчисленню розмір грошової компенсації, яку відповідачка повинна сплатити позивачу, суд керується положеннями пунктів 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за змістом яких, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Оскільки 08 квітня 2024 року відповідачкою було відчужено транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, суд бере до уваги звіт про оцінку майна, складений 28 листопада 2024 року суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , згідно із яким вартість колісного транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , без урахування технічного стану та пробігу, становить 278 800,00 гривень.
Отже, з урахуванням принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 1/2 вартості зазначеного транспортного засобу, що становить 139 400,00 гривень.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат суд зазначає таке.
У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються з судових зборів та оплати за звіти про оцінку гаража та автомобіля.
Відповідно до частин першої, другої, третьої та восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ураховуючи те, що позовна заява підлягає задоволенню, суд уважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 2 549,60 гривень.
Водночас, оскільки матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір витрат, понесених позивачем на проведення оцінки гаража та автомобіля, правові підстави для їх стягнення з відповідачки відсутні.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263 – 265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ: 
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити повністю.
Визнати гараж боксового типу № 95, загальною площею 18,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину гаража боксового типу № НОМЕР_2 , загальною площею 18,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2362, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 139 400 (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 549 (дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять) гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повний текст заочного рішення складено 30 квітня 2026 року. 
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ;
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя О. В. Іщенко