ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №317/1306/26 Головуючий в 1 інст. Нікітін В.В.
Провадження №33/807/688/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Ганжи А.О. (в режимі відео конференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ганжи А.О. на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Посвідчення водія НОМЕР_1 від 13.03.2015 р. РНОКПП НОМЕР_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, звільнений від сплати судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 22 лютого 2026 року о 22 год. 43 хв., ОСОБА_1 по а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя Н-08 475 км керував т/з NISSAN TRAIL н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у медичному закладі в присутності лікаря-нарколога. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Ганжа А.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що судом при прийнятті рішення не перевірені в повній мірі обставини, при яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та які мають значення для вирішення справи, зокрема не надано належну, повну правову оцінку доказом, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Вказав про порушення судом прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки він не був повідомлений про час та місце розгляду справи та як наслідок участі під час розгляду справи не приймав.
Зауважує, що відеозапис з бодікамер працівників поліції є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в порушення вимог чинного законодавства не є безперервним. Відеозаписом не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Посилається на порушення вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП, оскільки направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я було складено поліцейським через 4 години, після нібито вчиненого правопорушення. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що після складання протоколу ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом.
Стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а через фізіологічні особливості не зміг здати біологічний матеріал у виді сечі. При цьому, положення Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 передбачають, що для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо неможливо в обстежуваної особи взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 Розділу ІІІ вказаної Інструкції.
Просить скасувати постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року. Прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
27 травня 2026 року адвокат Ганжа А.О. звернувся до апеляційного суду з клопотанням про долучення доказів, а саме довідки з місця служби ОСОБА_2 , лист – повідомлення про причини не участі ОСОБА_2 в судовому засіданні місцевого суду, службову характеристику на ОСОБА_2 , копії медичної документації, фотознімок доказу про нагородження ОСОБА_1 орденом «За мужність 1 ступеня».
Враховуючи належне повідомлення  ОСОБА_2 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника – адвоката Ганжи А.О., відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справи за відсутністю  ОСОБА_2 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Під час апеляційного перегляду справи адвокат Ганжа А.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Стверджував, що місцевим судом справу розглянуто формально. Відеозапис події є неналежним доказом, оскільки на ньому відсутня фіксація подій понад 4 години та відсутня фіксація самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає незрозумілим, якщо водія зупинили о 22 години 40 хвилин, чому направлення до закладу охорони здоров`я складено о 6 годині 35 хвилин. Наголошує, що навіть з урахуванням наведених порушень, ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі, однак через наявність у нього численних поранень, огляд не зміг пройти.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши адвоката Ганжу А.О., перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Так, п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
При цьому, суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння чи в неї маються ознаки такого стану, а й та обставина, що саме він у такому стані керував транспортним засобом, тобто перебував у статусі водія.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності обставин: керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці; вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наявності чи відсутності стану наркотичного сп`яніння; наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №598673 від 23 лютого 2026 року, 22 лютого 2026 року о 22 год. 43 хв., ОСОБА_1 по а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя Н-08 475 км керував т/з NISSAN TRAIL н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у медичному закладі в присутності лікаря-нарколога. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, захисник ОСОБА_1 – адвокат Ганжа А.О. в апеляційній скарзі на противагу складеному протоколу працівниками поліції зазначив, що суд першої інстанції, через не дослідження відеозапису події, не надав оцінку тій обставині, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення - особою, яка керувала транспортним засобом.
Вказані доводи апелянта знайшли своє підтвердження дослідженим відеозаписом зазначених подій, з якого можна зробити єдиний та однозначний висновок, що водій ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції в часі, вказаному в протоколі. Крім того з відеозапису взагалі не вбачається перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу NISSAN TRAIL н.з. НОМЕР_3 .
Так, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.
Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису, зафіксованого співробітниками поліції, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення поліцейським велася не безперервно. Зокрема, з відеозапису події вбачається зупинка транспортного засобу на блок посту 22 лютого 2026 року о 22 годині 42 хвилини. Ідентифікувати державний номерний знак автомобілю та особу, яка керує зафіксованим транспортним засобом цим записом неможливо. Далі, відеозапис переривається та продовжується вже о 03 годині 18 хвилин. При цьому, поліцейський оголошує про виявлення ознак наркотичного сп`яніння та пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння особі, яка не знаходиться за кермом транспортного засобу NISSAN TRAIL н.з. НОМЕР_3 , а перебуває в салоні іншого транспортного засобу на пасажирському сидінні.
Отже, відеофіксація поліцейським здійснена епізодично, а сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано, відеозапис не відтворює подій перед зупинкою автомобіля та саму зупинку.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п. 27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа №404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну, а тому зазначене в принципі не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.
Таким чином, має місце недотримання поліцейським Інструкції №1026 щодо порядку роботи та застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відео реєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації обставин, яки б підтверджувала весь хід такої події під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Таким чином версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення – особою, яка керувала транспортним засобом з ознаками сп`яніння не спростовується матеріалами справи.
Вищенаведеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, наведені вище факти у відповідності до ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим є підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката Ганжи А.О. і скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ганжи Андрія Олексійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року, якою на  ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Постановити нову постанову апеляційного суду, якою закрити провадження в справі відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 317/1306/26