ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4632/26 Справа № 216/6384/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Булгаков Віталій Сергійович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року, ухвалене суддею Чирським Г.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення 05.01.2026 року,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ряснянська І.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якій просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з матір`ю, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що 13.09.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син – ОСОБА_3 . Поступово сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Але, сторони продовжують проживати разом через наявний спір про визначення місця проживання дитини. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не існує. У сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. Позивач категорично не погоджується щодо проживання дитини разом з відповідачем, тому в позасудовому порядку даний спір вирішити не вдається. 
Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Булгаков В.С., звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації. 
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина ОСОБА_3 має більш тісний зв`язок з батьком, ніж з матір`ю. Крім того, дитина неодноразово зазначала представникам органам опіки та піклування, що бажає проживати і з матір`ю і з батьком. Просить звернути увагу суду на те, що між сторонами у 2015 році вже вирішувався судовий спір (справа 216/2201/15-ц) про стягнення аліментів на утримання дитини, де судом встановлено факти, які мають преюдиційне значення, а саме, ОСОБА_2 , проживає разом з сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 за вищевказаною адресою з грудня 2014 р. по теперішній час не проживає, як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також просить стягнути з ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на судовий збір та на правничу допомогу.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, задоволений частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, задоволений частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 13.09.2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 677.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; два тижні з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Двотижневий період проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кожним з батьків починається з 10:00 години - неділі та завершується через два тижні о 10.00 годині неділі.
Перші два тижні, починаючи з 28 грудня 2025 року, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1610,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Скасовано заходи забезпечення первісного позову, вжиті ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2025 року, після набрання рішенням законної сили.
Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Булгаков В.С., не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 почергово з кожним з батьків у порядку визначеному судом, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить змінити рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: протягом навчального року щотижня з 17:00 неділі до 17:00 суботи з батьком ОСОБА_2 , з 17:00 суботи до 17:00 неділі з матір`ю ОСОБА_1 ; протягом шкільних канікул два тижні з матір`ю ОСОБА_1 , два тижні з батьком ОСОБА_2 . 
Двотижневий період проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з кожним з батьків починається з 10:00 години - неділі та завершується через два тижні о 10.00 годині неділі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначений у судовому рішенні порядок проживання дитини абсолютно не враховує інтереси дитини, стан його здоров`я та створення умов для його поліпшення та всебічного розвитку здібностей, усталений навчальний процес тощо. Також судом не враховано відсутність зі сторони матері належної опіки в питаннях здоров`я дитини, достатньої уваги та обізнаності щодо шкільного та позашкільного навчання сина, інших розвиваючих занять. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Загрійчук Д.К., посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. Посилається, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає завданню цивільного судочинства, вирішив спір з урахуванням найкращих інтересів дитини, забезпечивши належний баланс прав та обов`язків сторін. За наслідками апеляційного перегляду просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. 
Оскільки рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року оскаржується відповідачем ОСОБА_2 лише в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, в іншій частині, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не перевіряється. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивачки ОСОБА_1 та представника позивачки адвоката Загрійчук Д.К., які кожен окремо заперчували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.
За обставин цієї справи сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з копією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної часткової власності належить 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Криворізької територіальної громади від 29.03.2023 року, але станом на 23.07.2024 року не проживає за місцем реєстрації з 15.06.2024 року, що підтверджується актом від 23.07.2024 року, затвердженого головою квартального комітету № 14.
Відповідно довідки, виданої ТОВ «Сільпо-Фуд» від 30.05.2023 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за професією продавець-консультант з 03.05.2023 року. 
Згідно акту обстеження від 24.11.2023 року, складеного працівником служби у справах дітей виконкому районної у місті ради та фахівцем з соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання малолітнього ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 задовільні. Дитина разом з матір`ю має спільну кімнату, в якій наявні окремі спальні місця. Дитина забезпечена усім необхідним для життя, виховання та розвитку.
З наданого висновку № 8/33-4408 від 18.12.2023 року вбачається, що орган виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . 
Також згідно вищезазначеного висновку вбачається, що відносно ОСОБА_2 працівниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та йому винесено терміновий заборонний припис за ознаками вчинення психологічного і фізичного насильства відносно малолітнього ОСОБА_5 , що підтверджується повідомленням правоохоронних органів від 17.11.2023 № 45/5-700.
Згідно акта обстеження від 01.12.2023 року, складеного працівниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, житло за адресою: АДРЕСА_2 утримується в належному санітарно-технічному стані. Для дитини відокремлено окрему кімнату, в якій наявні ліжко, місце для навчання, речі особистого вжитку.
Згідно письмових матеріалів, наявних при справі та досліджених під час судового розгляду, 27.11.2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу у справі № 216/2201/15-ц було винесено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, на користь батька дитини ОСОБА_2 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 року заочне рішення від 27.11.2015 року скасовано, ухвалено нове, яким у повному обсязі відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.
Згідно копії довідки Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» від 13.12.2023 року №539 ОСОБА_2 з 01.02.2010 року працює в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді гірник підземний.
Згідно копії Акта обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 20.03.2025 року, вбачається, що дитина проживає разом із батьком. Санітарні умови проживання задовільні, під час перевірки в квартирі прибрано, дитина має окреме постійне місце для навчання, для відпочинку, окреме спальне місце. Дитина забезпечена їжею, одягом та взуттям.
Відповідно характеристики ОСОБА_3 за 4 та 5 класи, наданої дирекцією Криворізької гімназії №28, дитина ОСОБА_4 навчається у гімназії з першого класу, зарекомендував себе старанним, здібним та комунікабельним хлопчиком. Дитина проживає в сім`ї, яка проходить етап розлучення. Кожен з батьків цікавиться навчанням дитини.
Згідно довідки №95 від 01.10.2025 року малолітній ОСОБА_3 навчається в Криворізькій гімназії №28 Криворізької міської ради в 6-А класі.
В матеріалах справи містяться дві довідки, що видані Первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в яких зафіксований факт оздоровлення родини ОСОБА_6 за рахунок санаторно-курортних путівок ПАТ «Кривбасзалізрудком». 
З першої довідки №53-27/44 від 11.04.2023 р., яка видана ОСОБА_1 вбачається: відпочинок з 16.05. по 27.05.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 14.09. по 25.09.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 12.09. по 25.09.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у санаторії «Аркада», м. Трускавець. 
З другої довідки №53-27/131 від 07.12.2023 року, яка видана ОСОБА_2 вбачається: відпочинок з 16.05. по 27.05.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 14.09. по 25.09.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у ОК «Червоні Вітрила», м. Скадовськ; відпочинок з 12.09. по 25.09.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у санаторії «Аркада», м. Трускавець; відпочинок з 18.03. по ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у санаторії «ДІАанна», пмс Східниця.
Згідно копії довідок №225 від 10.01.2025 року, №25 від 21.02.2025 року та №25 від 20.08.2025 року ТОВ «Відпочинковий комплекс «Верховина», ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 знаходилися на санаторно-курортному відпочинку.
Відповідно копії Акту від 11.05.2025 року, затвердженого Головою квартального комітету №14 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, ОСОБА_1 дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.06.2024 року, а ОСОБА_2 проживає постійно разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_7 . Мати дитини участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. 
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що між батьками склались неприязні стосунки, кожен з батьків бажає одноосібно здійснювати фізичну опіку над неповнолітнім сином, посилаючись на те, що інший з батьків не здійснює належного догляду за дитиною.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції, встановивши, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та професійній спільноті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, разом з тим між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхнього спільного сина в позасудовому порядку, врахувавши, що дитина тривалий час проживає з батьком, він має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до батька однак, вочевидь, дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на його розвиток, доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини, не здобуто, дійшов висновку, що використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства. З урахуванням вказаного суд вважав, що місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на поточному етапі доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 , два тижні з матір`ю ОСОБА_1 .
Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Згідно ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 
Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19.
У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.
Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, як батько так і мати належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини. 
За встановлених в суді апеляційної інстанції обставин слідує, що як мати так і батько дитини небайдужі до дитини, ставляться до нього добре, дбають про нього, його розвиток. 
Натомість, прийнявши до уваги, що дитина тривалий час проживає з батьком, має певні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до батька, однак потребує материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом порядок місця проживання дитини почергово з батьком та матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почергово з кожним з батьків: два тижні з батьком ОСОБА_2 , два тижні з матір`ю ОСОБА_1 .
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Враховуючивикладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Загрійчук Д.К., просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. 
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. (ст. 59).
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 суду надано: додаток №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №1/04 від 01 червня 2023 року від 03 квітня 2026 року, який сторони погодили надання правничої допомоги клієнту та розмір гонорару за її надання 12 000,00 грн., копію Акту наданих послуг (правничої допомоги) від 13 квітня 2026 року, загальною вартістю 12 000,00 грн., копію прибуткого касового ордеру №5 про сплату ОСОБА_1 за Договором №1/04 від 01.06.2023 року 12 000,00 грн. (а.с. 163-166 т. 2)
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у визначеному заявником розмірі, оскільки такий розмір у повній мірі відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Булгаков Віталій Сергійович, залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 12 000,00 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: