ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/8969/25 (4-с/639/29/25) Головуючий суддя І інстанції Баркова Н. В.
Провадження № 22-ц/818/2364/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича,-
в с т а н о в и в :
27.11.2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Новобаварського районного суду міста Харкова зі скаргою, зазначивши заінтересованими особами стягувача КП «Харківські теплові мережі» та другого боржника ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця Хаблова В.М., і просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича щодо визначення суми заборгованості у зведеному ВП №79574881 без врахування коштів, сплачених солідарним боржником, у розмірі 22 352,77 грн. (15 911,87 грн. + 6 440,90 грн.); визнати неправомірними та протизаконними дії приватного виконавця щодо списання 14.11.2025 року з її рахунку коштів допомоги ВПО у сумі 5 000,00 грн. та накладення арешту на рахунок з військовими виплатами на дитину (блокування картки); зобов`язати приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича негайно повернути на її банківський рахунок неправомірно стягнуті кошти у розмірі 5 000,00 грн.; визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича щодо неврахування коштів у сумі 15 911,87 грн., стягнутих у рамках попереднього ВП (з солідарного боржника); скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 12.11.2025 року у ВП № 79574873 (та зведеному ВП № 79574881); зобов`язати приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича усунути порушення шляхом проведення коректного розрахунку залишку заборгованості у зведеному ВП № 79574881, врахувавши усі вищезазначені платежі, та винести нові постанови, що відповідають закону.
Вказана скарга містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 12.11.2025 року приватним виконавцем Хабловим Валерієм Миколайовичем було відкрито виконавчі провадження №79574873 та № 79574874 щодо неї на підставі виконавчого листа №639/2158/21, виданого 28.08.2024 року Жовтневим районним судом м. Харкова на виконання рішення цього ж суду від 28.03.2024 року. Вказані провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження №79574881. Рішенням суду у справі № 639/2158/21 було визначено до стягнення солідарний борг у сумі 66 935,95 грн. (основний борг) та 770,66 грн. (судові витрати з кожного боржника). Про винесення оскаржуваних постанов та відкриття виконавчих проваджень заявник дізналася 12.11.2025 року (в день їх винесення) засобами електронного зв`язку. В рамках ВП виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника (ВП № 79574873 від 12.11.2025), у якій неправомірно визначив суму до стягнення у розмірі 61 861,89 грн. На підставі цієї неправомірної постанови, 14.11.2025 року приватний виконавець здійснив незаконне списання коштів з рахунку заявника. Отже заявник вважає постанову про арешт, розрахунок суми до стягнення, а також дії виконавця щодо списання коштів неправомірними, такими, що грубо порушують її права та прямо суперечать Закону. Так, при визначенні суми боргу виконавець проігнорував кошти, які вже були отримані ним або стягувачем від солідарного боржника (Заінтересованої особи 2 - ОСОБА_2 ) в рахунок погашення цього ж боргу (справа № 639/2158/21): 15 911,87 грн. (Примусове стягнення з солідарного боржника): в грудні 2023 року в рамках попереднього ВП № 73612168 (за цим же боргом) з рахунків солідарного боржника ОСОБА_2 було примусово стягнуто 15 911,87 грн. (10 138,34 грн з АТ «СЕНС БАНК» та 5 773,53 грн з АТ КБ «ПриватБанк»). Ці кошти не були повернуті після скасування рішення суду, тому вони підлягали обов`язковому зарахуванню у погашення спільного боргу. 6 440,90 грн. (добровільна сплата): в грудні 2023 року було добровільно сплачено 6 440,90 грн. на рахунок КП «ХТМ». Сам стягувач, КП «ХТМ», у своїх офіційних листах (№ 13-52/10921 від 16.12.2024 та № 56-56/49 від 26.02.2025 року) прямо визнав отримання цих коштів та їх зарахування «на погашення заборгованості... згідно з рішенням... від 28.03.2024 № 639/2158/21». Оскільки борг є солідарним, будь-яке стягнення з одного боржника автоматично зменшує зобов`язання іншого. Проігнорувавши ці суми, виконавець штучно завищив суму боргу до стягнення з заявника на 22 352,77 грн. 
Крім того 14.11.2025 року з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» ( НОМЕР_1 , призначення «SOC SOCPOLUAH») виконавцем було примусово списано 5 000,00 грн. Однак, як вказує заявник, ці кошти є державною допомогою ВПО на проживання заявника та дитини. Крім того, 26.11.2025 року рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» було заблоковано (вилучено з доступного балансу) кошти в сумі понад 61 000,00 грн. Ці кошти є цільовими виплатами, офіційно нарахованими та призначеними виключно неповнолітній дитині у зв`язку зі зникненням її батька (військовослужбовця) під час захисту Батьківщини. Звернення стягнення на такі кошти прямо заборонено статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону та Постановою КМУ № 198-р. 
Рішенням суду було застосовано позовну давність до частини боргу, попри це, КП «ХТМ» відмовляється коригувати дані у своєму обліку. Як свідчать скріншоти з особистого кабінету, «БОРГ НА 01.01.2022» досі обліковується у сумі 102 650,95 грн. Заявник вказує, що ніколи не відмовлялася сплатити борг у визначеному судом розмірі. Навпаки, неодноразово зверталася до КП «ХТМ» з вимогою надати коректний розрахунок. Таким чином, стягувач (ХТМ) та приватний виконавець (Хаблов) своїми спільними діями – ігноруванням рішення суду, утриманням коштів та відмовою надати коректний розрахунок – фактично позбавили можливості виконати рішення суду. На думку заявника дії виконавця Хаблова В.М. носять системний протиправний характер, що підтверджується його діями в іншій, пов`язаній справі (№ 639/2320/23, провадження № 2-н/639/391/23). Заявник, її син та її мати є ВПО, син є хворою дитиною, що потребує постійного догляду, батько дитини (чоловік заявника) офіційно вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час бойових дій (що підтверджується копіями наказу командира військової частини та витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин). Заявник не працює, оскільки доглядаю за дитиною, і пенсія на дитину у зв`язку з втратою годувальника досі не призначена. Будинок за адресою стягнення ( АДРЕСА_1 ) був пошкоджений внаслідок бойових дій. 
Крім того заявник звертає увагу, що в оскаржуваних постановах виконавцем допущені помилки у її персональних даних (зокрема, у написанні по батькові заявника - « ОСОБА_3 » замість вірного « ОСОБА_3 »).
Рішенням Новобаварського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2025 року у задоволенні клопотання про забезпечення скарги про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа відмовлено. 
У задоволенні клопотань про витребування матеріалів справи для вирішення питання про об`єднання цивільних справ в одне провадження відмовлено.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Комунальне підприємство «ХТМ», ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця Хаблова В.М. відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована наступним.
Заборона на арешт допомоги ВПО: В матеріалах справи міститься довідка ВПО № 395 та виписка по рахунку в АТ «Ощадбанк» ( НОМЕР_1 ), які підтверджують надходження допомоги на проживання (саме на цей рахунок в АТ «Ощадбанк» Скаржнику надходять виплати ВПО). 
Твердження судді Баркової Н.В. про те, що допомога ВПО не належить до коштів, на які заборонено звернення стягнення, є прямим порушенням п. 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». У виписках АТ «Ощадбанк» чітко зафіксовано спеціальний статус рахунку та призначення платежів: «SOC SOCPOL UAH», що відображається в автоматизованих системах запитів, до яких виконавець має доступ. 
Віднесення цих коштів до загального доходу, який підлягає арешту, є грубою юридичною помилкою суду першої інстанції, оскільки Законом чітко встановлено імперативну заборону: на період дії воєнного стану накладення арешту на кошти, що надходять як допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, категорично заборонено. 
Сам факт тривалого безпідставного арешту (блокування) цих коштів є грубим порушенням закону, оскільки він унеможливив використання коштів за цільовим призначенням у критичний для родини період. Обізнаність виконавця (Відповідь ДПС): Виконавець діяв з прямим умислом, оскільки в матеріалах справи є відповідь Державної податкової служби на його запит, яку він отримав офіційно перед вчиненням виконавчих дій. У цій відповіді чітко зазначено джерела мого єдиного доходу: ознака «128» (соціальні виплати з бюджету) та «169» (благодійна допомога). 
Виконавець достеменно знав, що я живу виключно за рахунок соціальних виплат, але свідомо наклав на них арешт. Крім того, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (справа № 905/361/19), виконавець зобов`язаний вжити невідкладних заходів щодо зняття арешту після надання боржником доказів цільового призначення рахунку, що ним зроблено не було. 
В матеріалах справи наявні факти того, що виконавець Хаблов В.М. реально намагався стягнути ці соціальні кошти. Фактичне списання не відбулося лише тому, що виконавець припустився помилки у написанні мого по батькові (« ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 »), через що банк не зміг виконати платіжну інструкцію. Проте сам факт наявності платіжних інструкцій на списання коштів ВПО, попри знання про їхнє походження, доводить незаконність намірів та недобросовісність дій виконавця. Військові виплати на дитину: На рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» надходять виплати на дитину зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця (батька дитини), що підтверджено відповідними наказами командира ВЧ НОМЕР_2 , витягом з Реєстру та наданою суду випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.10.2025. 
Статтею 73 Закону «Про виконавче провадження» заборонено стягнення на допомогу на дітей. Суд визнав факт надходження цих коштів, але безпідставно відмовив у їх захисті. Відмовляючи у захисті виплат на дитину зниклого безвісти військовослужбовця, суддя Баркова Н.В. проігнорувала не лише ст. 73 Закону, а й базовий принцип пріоритету інтересів дитини, закріплений у ст. 3 та ст. 18 Конвенції ООН про права дитини. Оскільки ці кошти мають цільове призначення — забезпечення життєдіяльності дитини воїна, який зник, захищаючи державу, — їх арешт та спроби списання є не лише незаконними, а й такими, що суперечать міжнародним зобов`язанням України щодо захисту прав дитини.
Виконавець стверджує, що врахував 12 399,44 грн, стягнутих у 2023 році. Однак його власні платіжні інструкції (№ 4510-4515, 4590, 4591) від 19.12.2023, які є первинними фінансовими документами суворої звітності, доводять, що фактично ним було стягнуто та розподілено 15 911,87 грн. 
Таким чином, виконавець у власній звітності не відобразив та не врахував фактично стягнуті кошти у розмірі 3 512,43 грн, які вже були вилучені у боржника. 
Факт неправомірності розрахунків та визнання цього самим виконавцем підтверджується тим, що 19.12.2025 року (вже після винесення оскаржуваної ухвали) приватний виконавець Хаблов В.М. повернув на мій рахунок в АТ «Ощадбанк» суму 10 008,51 грн із призначенням: «Сума боргу, помилково або надмірно стягнута». 
Це є прямим та беззаперечним визнанням виконавцем помилковості його попередніх розрахунків, які суддя ОСОБА_4 безпідставно визнала «правильними». Математична помилка та подвійне стягнення: Різниця у 3 512,43 грн була просто проігнорована виконавцем та судом. Твердження суду, що боржник має звертатися за "поворотом виконання", є надмірним формалізмом та проявом процесуальної недобросовісності. 
Оскільки ці кошти вже знаходяться у розпорядженні стягувача за цим самим зобов`язанням, вимога виконавця про повторну сплату цієї ж суми є незаконним подвійним стягненням та прямим порушенням права на мирне володіння майном (ст.1 Першого протоколу до Конвенції). 
Суд не надав оцінки тому факту, що штучне завищення суми основного боргу (шляхом неврахування стягнутих коштів) безпосередньо призводить до неправомірного збільшення розміру основної винагороди приватного виконавця (яка становить 10% від суми стягнення). Таке ігнорування фактичних стягнень свідчить про заангажованість ОСОБА_5 та його особисту зацікавленість у нарахуванні собі максимальних сум за рахунок боржника, що прямо суперечить принципу неупередженості виконавчого провадження (ст. 2 Закону).
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Хаблов В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Заявою стягувача КП «Харківські теплові мережі» про примусове виконання рішення від 26.02.2025 було повідомлено про залишок боргу станом на 01.02.2025, а саме залишок боргу на 01.02.2025 становить: 54536,51 грн. Проте, відповідно до виконавчого листа №639/2158/21 від 28.08.2024 виданого Жовтневим районним судом міста Харкова, суд вирішив «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання з 02.04.2017 по 28.02.2021 у сумі 60977,41 грн., інфляційні витрати в сумі 3 988,47 грн., 3% річних у сумі 1 970,07 грн., а всього 66935,95 грн. (шістдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 95 копійок)». Різниця становить 12399,44 грн. Тобто, стягувачем при подачі нового виконавчого документа на виконання було враховано суму, стягнуту по ВП 73612168 (дане виконавче провадження завершено ще у 2024 році у зв`язку зі скасуванням судового рішення).
Виконавче провадження №73612168, котре станом на дату подання скарги закінчене відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а саме 04.03.2024 року), за яким з твердження скаржника було стягнуто 15911,87 грн. входило до складу зведеного виконавчого провадження №73612174. В рамках зведеного виконавчого провадження №73612174 було стягнуто грошові кошти в розмірі 15911,87 грн, котрі було розподіллено та перераховано наступним чином: 
В рамках виконавчого провадження №73612168, котре станом на дату подання скарги закінчене відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 04.03.2024 було стягнуто та перераховано грошові кошти в розмірі 14151,37 грн, з яких 512 грн – витрати виконавчого провадження перераховано платіжною інструкцією №4513 від 19.12.2023, основана винагорода приватного виконавця 318,27 грн перераховано платіжною інструкцією №4514 від 19.12.2025, 921,66 грн перераховано платіжною інструкцією №4590 від 19.12.2023. На користь стягувача Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 3182,76 грн – перераховано платіжною інструкцією №4515 від 19.12.2023, 9216,68 грн – перераховано платіжною інструкцією №4591 від 19.12.2023. 
В рамках виконавчого провадження №73612169 котре станом на дату подання скарги закінчено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 19.12.2023 було стягнуто та перераховано грошові кошти в розмірі 1760,50 грн, з яких 512 грн – витрати виконавчого провадження перераховано платіжною інструкцією №4510 від 19.12.2023, основана винагорода приватного виконавця 113,50 грн перераховано платіжною інструкцією №4511 від 19.12.2025, На користь стягувача Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 1135 грн – перераховано платіжною інструкцією №4512 від 19.12.2023 як долю судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору. У зв`язку з чим різниця сум між виконавчим документом та заявою стягувача становить 12399,44 грн., що відповідає сумі перерахованих коштів на користь стягувача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та свідчить про те, що стягувачем було враховано грошові кошти стягнуті та перераховані в рамках виконавчого провадження №73612168. Жодних інших повідомлень про часткове виконання рішення від боржника або від стягувача не надходило (ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Що стосується повернення коштів на рахунок скаржниці у розмірі 10008,51 грн 20.12.2025 року з призначенням «Сума боргу, помилково або надмірно стягнута» повідомляю, що дані грошові кошти надійшли 20.12.2025 року через тривалість опрацювання банківською установою платіжної інструкції, вже після стягнення всієї суми заборгованості та закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його фактичним виконанням, згідно направленої платіжної інструкції до АТ «Ощадбанк» від 18.12.2025 року та були надмірно стягнуті, тому виконавцем, в день їх зарахування, було повернуто на рахунок боржника, як надлишково стягнуті. Ця обставина жодним чином не свідчить про помилковість розрахунку, а навпаки вказує на правильність розподілу стягнутої заборгованості та недопущення стягнення надлишкових коштів.
Ані від банку, ані від боржника жодних повідомлень та підтверджень, що якийсь з рахунків має спеціальний режим використання – не надходило , а ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» має вичерпний перелік грошових коштів, стягнення на які заборонено, серед яких відсутні кошти зазначені скаржником, а п. 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» взагалі не містить порядку звернення стягнення на кошти зазначені скаржником.
При том, скаржник стверджує що не повернення коштів штучно створило підстави для нарахування нової винагороди та витрат виконавчого провадження та приховування стягнутих коштів, не враховуючи те, що при відкритті виконавчого провадження з урахуванням різниці сум між виконавчим документом та заявою стягувача, що становить 12399,44 грн., включає в себе і зменшення стягнення основної винагороди на 1239,93 грн, що відповідає сумі основної винагороди стягнутої в рамках виконавчого провадження №73612168, а витрати виконавчого провадження в будь якому випадку підлягають стягненню при відкритті нового виконавчого провадження, та ні в якому випадку не можуть бути завищенням основної винагороди.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволення заяви суд дійшов висновку, що оскаржувані заявником рішення про арешт коштів боржника, а також інші дії (бездіяльність), на які посилається заявник, прийняті в межах компетенції приватного виконавця Хаблова В.М. у відповідності до процедури, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», а зазначені заявником ОСОБА_1 у скарзі підстави не знайшли підтвердження під час розгляду скарги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено, що Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у цивільній справі №639/2158/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Виконавчі провадження, відкриті за виконавчими листами на виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у цивільній справі №639/2158/21 – закінчені ВП №73612168 (на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження) і ВП №73612169 (на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження).
Щодо стягнутих сум за вказаними виконавчими провадженнями приватним виконавцем надані копії платіжних інструкцій (а.с.128—131), з яких вбачається, що з ОСОБА_2 19.12.2023 року стягнуті 3% річних, інфляційні витрати в розмірі 3182,76 грн. та 9216,68 грн. (а.с.130-131).
Рішенням Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 28.03.2024 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання з 02.04.2017 по 28.02.2021 у сумі 60 977,41 грн., інфляційні витрати в сумі 3 988,47 грн., 3% річних у сумі 1 970,07 грн., а всього 66 935,95 грн. (шістдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 95 копійок). В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору по 770,66 грн. (сімсот сімдесят гривень 66 копійок) – з кожного окремо (а.с. 216-218).
По батькові ОСОБА_1 в зазначених вище судових рішеннях вказано як « ОСОБА_3 ».
На підставі рішення Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 28.03.2024 року судом видано виконавчі листи щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 108.), які подано стягувачем КП «ХТМ» на примусове виконання приватному виконавцю Хаблову В.М., останнім щодо боржника ОСОБА_1 12.11.2025 року відкрито виконавче провадження №79574873 (стосовно солідарного стягнення на користь КП «ХТМ» заборгованості за послуги з теплопостачання в загальній сумі 66935,95 грн.), а також виконавче провадження №79574874 (щодо стягнення в рівних долях судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору по 770,66 грн.) (а.с. 10,15, 107, 111).
Вказані виконавчі провадження №79574873 та №79574874 щодо одного боржника ОСОБА_1 об`єднані постановою приватного виконавця від 12.11.2025 року у зведене виконавче провадження №79574881 (а.с. 19). 
При наданні оригіналу виконавчого листа стягувачем в заяві, адресованій виконавцю, визначено, що станом та 01.02.2025 року залишок боргу складає: за теплопостачання 54536,51 грн., інфляція 0,00 грн., 3% річних 0.00 грн.(а.с.107). Зазначена сума визначена з урахуванням сплачених сум за виконавчими провадженнями, які закриті у зв`язку зі скасуванням заочного рішення від 25 жовтня 2021 року (66935,95 грн. - 3182,76 грн. - 9216,68 грн. = 54536,51 грн.).
Отже згідно облікової картки на зведене виконавче провадження визначено суми, що підлягають стягнення з боржника ОСОБА_1 , а саме за ВП79574874 – 770,66 грн., за ВП 79574873 -54536,51 грн., всього по зведеному ВП №79574881 – 55307,17 грн. (а.с.104). 
В рамках вищевказаного зведеного ВП №79574881 приватним виконавцем 12.11.2025 року винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (а.с.11-14, 16-18, 114, 116, 118). Між тим оцінка зазначених рішень приватного виконавця виходить за межі повноважень суду, наданих процесуальним законом під час розгляду скарги, як і оцінка правильності стягнення таких сум за попередніми ВП, які були закриті у зв`язку зі скасуванням заочного рішення (а.с.128-131).
Також в ході примусового виконання по зведеному ВП №79574881, приватним виконавцем 12.11.2025 року були направлені запити до ПФУ, ДПСУ, МВС України і отримані відповіді з приводу відомостей щодо наявності у боржника ОСОБА_1 транспортних засобів, розміру та джерел отриманих доходів, отримання пенсії (а.с. 119, 123-125). 
Так, ДПСУ повідомлено, що дохід боржник отримувала в 2025 році від УСЗН виконкому Шевченківської районної РА у м. Полтава, Міжнародного благодійного фонду «Карітас України», АТ КБ «Приватбанк», Благодійної організації «Благодійний фонд «Карітас Полтава», ДСЗН Полтавської міської ради (а.с.124).
12.11.2025 року приватний виконавець звернувся до банківських установ із запитом на отримання інформації, що становить банківську таємницю стосовно наявності та стану рахунків/електронних гаманців ОСОБА_1 (а.с.122).
12.11.2025 року приватним виконавцем Хабловим В.М. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою на підставі ст.ст. 18,48,56 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, а також рахунках, що будуть відкриті, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 61861,89 грн. (а.с. 121).
Надані боржником ОСОБА_1 виписка за рахунком ОСОБА_2 в АТ «Сенс Банк» за період з 19.12.2023 - 19.12.2023 року, і платіжна інструкція платника ОСОБА_2 від 18.12.2023 р. не стосуються відкритих виконавчих проваджень і не мають відношення до боржника ОСОБА_1 , скарга якої розглядається (а.с.20-21, 152-153). Квитанція «Ощадбанку» про зарахування допомоги ВПО ОСОБА_1 не підтверджує статус самого рахунку, а скріншоти інших рахунків не свідчать про їх належність і списання з них сум (а.с.23).
Надана заявником платіжна інструкція від 05.03.2024 року (а.с.30) взагалі стосується виконання судового наказу №639/2320/23 у ВП№74308293.
Виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 04.04.2024 року по 04.05.2024 року в АТ «Ощадбанк» також, виходячи з періоду, стосуються виконавчих проваджень, які закриті. 162-163
Згідно з довідкою начальника Шевченкіського управління Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради від 21.03.2025 року №395, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.08.2023 р. перебувають на обліку в Департаменті соціального захисту населення Полтавської міської ради як внутрішньо переміщені особи згідно постанови КМУ №509 від 01.10.2014 р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб», за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.37 ).
Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 свідчить про користування нею вказаним рахунком, в тому числі отримання на даний рахунок соціальної виплати ВПО (а.с.164-169).
ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками зазначені ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.57).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2025 р. ОСОБА_7 визнаний таким, що зник безвісті (а.с.44, 47-48).
Заявником надана суду довідка АТ КБ «Приватбанк» від 14.12.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 станом на 14.12.2025 має в АТ КБ «Приватбанк» карту, на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану карту (рахунок) може бути нарахована будь-яка виплата (переказ). Крім того, згідно довідки про рух коштів по картці АТ КБ «Приватбанк» 23.10.2025 року на дану картку отримана зарплата ВЧ НОМЕР_2 в сумі 20276,73 грн.(а.с.170-171)

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За положеннями частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.
Відповідно до частин першої-третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» може та повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Провадження № 14-218цс21 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».
Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Розглянувши скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 15 червня 2026 року.

Головуючий  В.Б. Яцина.

Судді  Ю.М. Мальований.

О.Ю.Тичкова.