Суддя Попова В. О. 
Справа № 644/12563/25 
Провадження № 2/644/1511/26 

21.05.2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Попової В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Плаксій К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором 

у с т а н о в и в:
Представник позивача – Сімутіна А.А., яка діє на підставі довіреності від 28.07.2025, звернулася до Індустріального районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 133281714 у розмірі 11 815 грн 00 коп. та судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.05.3029 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка уклали кредитний договір № 133281714. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 133281714. 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20190103, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Зазначив, що відповідно до Реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 до Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 815 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 6 815 грн - сума заборгованості по процентам. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 12 січня 2026 року позовну заяву прийнято, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. В позовній заяві зазначено, що розгляд справи просять здійснювати за відсутністю представника позивача, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією за місцем її реєстрації, які повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв, клопотань тощо до суду від відповідачки не надходило.
Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, на підставі приписів ст.ст.128,130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачки про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачка не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
На підтвердження позовних вимог стороною позивача надано копію Договору № 133281714 від 30.05.2019, де сторонами зазначено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (а.с. 5-6).
Згідно п. 1.1. Договору, Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети на суму 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нарахованих згідно п. 1.4. цього Договору.
Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.2. Договору).
Згідно п.п. 1.4.-1.6. Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,01 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3. Договору. З врахуванням положень п.1.4. Договору, позичальник сплачує Товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,65 відсотків річних. Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Додатком №1 до Договору № 133281714 від 30.05.2019 є Графік розрахунків (зворот бік а.с. 6).
Договір № 133281714 від 30.05.2019 не містить відомостей про підписання його ОСОБА_1 .
Доказів того, що ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало та надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5 000 грн, матеріали справи не містять.
До позовної заяви стороною позивача надано копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) (а.с. 7).
Згідно п. 2.1. Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених в цьому Договорі.
03.01.2019 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з поверненням боргу» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 8-9).
Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги № 7 від 26.12.2019 до Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 133281714 у загальній сумі 11 815 грн 00 коп., з яких: 5000 грн 00 коп. основний борг, 6 815 грн 00 коп.- проценти (а.с. 10).
Позивачем також надано розрахунок, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за договором № 133281714 від 30.05.2019 за період з 26.12.2019 по 31.10.2025 становить 11 815 грн 00 коп., з яких: 5000 грн 00 коп. - заборгованість за основним боргом, 6 815 грн 00 коп. заборгованість за процентами (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У позовній заяві представник позивача посилається, що відповідно до п. 4.2 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватися Логін Особистого кабінету та пароль Особистого кабінету. З чого слідує, що договір був підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, які має містити відповідний ідентифікатор, у договорі, як і в інших документах, наданих на підтвердження його укладення, не зазначені.
Тобто з наданих позивачем доказів не убачається, що відповідачка вчинила певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а саме, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надала таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») з одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора.
Крім того доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачці в розмірі, що передбачені договором № 133281714 від 30.05.2019, а відповідачка ці кошти отримала.
Зі змісту наданого суду договору неможливо встановити, на який саме рахунок позичальника та яким чином були перерахована сума кредиту. 
Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів он-лайн платежів тощо, які б підтверджували перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 коштів у розмірі зазначеного в тесті договору, позивачем не надано.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, відповідної виписки з рахунку.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № 133281714 від 30.05.2019 не є належним доказом надання відповідачевці кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.
Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.

Щодо доведеності права вимоги у позивача на підставі договору факторингу.
На підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «ЄАПБ», представником позивача надано копії наступних доказів: договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», договір факторингу № 20190103 від 03.01.2019, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; витяг з Реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 до Договору факторингу №201920103 від 03.01.2019.
Разом з тим, представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Таліон плюс» належало право вимоги за договором № 133281714 від 30.05.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», згідно умов цього договору клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Однак, відповідного Реєстру боржників до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з якого б можна було встановити, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 133281714 від 30.05.2019 позивачем надано не було.
Так само позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, що ТОВ «Таліон Плюс» сплатило кошти за передані права вимоги за вказаним договором факторингу Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів.
Крім того, надана суду копія договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є неповною, містить лише розділ 1, 2 до п. 2.2, п. 11.7., 11.8. та розділи 12, 13.
Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості встановити, що на час укладання договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Таліон Плюс» було наділене правом вимоги до ОСОБА_1 за договором № 133281714 від 30.05.2019 в сумі заборгованості 11 815 грн.
У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Так само позивачем не надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило кошти за передані права вимоги за Договором факторингу. Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо надання кредитних коштів відповідачці та неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, а також відсутністю доказів в підтвердження переходу прав вимоги позивача до відповідача за кредитним договором № 133281714 від 30.05.2019, укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп. 
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати на відповідачку не покладаються. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту – відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 25.05.2026.

Суддя В.О. Попова